Les categories gramaticals - Generalitat Valenciana
Les categories gramaticals - Generalitat Valenciana
Les categories gramaticals - Generalitat Valenciana
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
LES CATEGORIES GRAMATICALS<br />
GRAMÀTICA / SINTAXI / SEMÀNTICA<br />
Totes les paraules que utilitzem pertanyen a una o altra categoria gramatical. La<br />
classe de paraula -la categoria gramatical- depén de l’essència substancial (és a dir,<br />
allò que designa la paraula). Però, a més a més, les paraules depenen d’aquelles<br />
relacions que mantenen amb d’altres, i amb les quals formarà un tot.<br />
Així com nosaltres som persones individuals (paraules), que unides formem una<br />
família (sintagmes) i on ocupem un lloc (element) i realitzem diversos papers (a voltes<br />
de pares, a voltes de fills, a voltes cosins, etc...) és a dir, canviem de paper (funció<br />
semàntica) respecte dels altres elements de la família. Així com cada família realitza<br />
una funció o tasca determinada (funció sintàctica) segons la relació que manté amb la<br />
resta de les famílies. De la unió d’un conjunt de famílies –sintagmes- formem un poble<br />
(oracions).<br />
Segons l’essència serà una classe o una altra de paraula, segons el tipus de<br />
relació estructural formarà part d’un tipus de sintagma o d’un altre, i els sintagmes<br />
tindran una funció o una altra segons la relació amb les altres paraules o sintagmes,<br />
però, hi ha un altre element molt important que supervisa els altres: la SEMÀNTICA (és<br />
a dir, el significat que transmetem ha de ser coherent).<br />
Així, per exemple, l’oració: “Nosaltres estudiem idiomes” és correcta des del<br />
punt de vista gramatical, sintàctic i semàntic, i per tant, és una oració vàlida. Però, en<br />
canvi, l’oració: “Nosaltres cantem cadires” no és una oració correcta. I no ho és per un<br />
motiu obvi “les cadires no es poden cantar”, és incorrecta des del punt de vista de la<br />
semàntica, i per tant, no és vàlida.<br />
En última instància és la semàntica (el significat) el que predomina per damunt<br />
de tot el procés, perquè sinó serien correctes oracions a<strong>gramaticals</strong>. Tornant a la<br />
comparació utilitzada abans: podem dir que nosaltres som fills respecte dels nostres<br />
pares, però, que no podem ser els fills respecte dels nostres germans, o dels nostres<br />
oncles...<br />
Trobem NOU CATEGORIES GRAMATICALS: article, nom o substantiu,<br />
adjectiu, pronom, verb, adverbi, preposició, conjunció i interjecció.<br />
1. L’ARTICLE<br />
Serveix per a presentar o introduir un nom poden ser:<br />
A) Article definit<br />
el, la, l’, els, les<br />
B) Article indefinit<br />
un, una, uns, unes<br />
En el primer cas tenen la funció de determinar un nom ja conegut : “El cotxe<br />
de Vicent corre molt”, sabem de què cotxe parlem, en l’últim ens introdueixen un<br />
substantiu que no coneixem : “Un home s’ha endut la cartera”, parlem d’un home<br />
qualsevol que no sabem de qui es tracta, i, en canvi, sí sabem quina cartera és<br />
(la cartera sí que és coneguda).
2. EL NOM O SUBSTANTIU<br />
Designa tota mena d’entitats, això és, són les paraules que serveix per a<br />
anomenar les persones, els animals, les coses, els sentiments o emocions,<br />
sensacions o altres expressions abstractes. Poden ser, per tant, concrets o<br />
abstractes, comuns o propis, individuals o col·lectius.<br />
Per exemple: “Joan, cavall, taula, estima, tristesa, escalfor, neteja”, etc. “El<br />
Joan quan ha tornat de la volta a cavall s’ha assegut a la taula a dinar”,<br />
“L’estima que sentia per tu s’ha tornat tristesa quan he vist el teu<br />
comportament”, “Note una escalfor molt forta al peu”, “La neteja d’ací deixa<br />
molt de desitjar”.<br />
3. L’ADJECTIU<br />
Són aquelles paraules que qualifiquen o determinen el nom.<br />
En trobem de dos tipus:<br />
A) Adjectiu determinatiu: quan acompanyen a un nom, sempre anteposats al<br />
nom (immediatament i només que al davant del nom). Concorden en gènere i<br />
nombre amb el nom al qual determinen.<br />
En aquest cas es consideren adjectius i llur funció serà la de determinar-los*.<br />
*Nota: aquestes paraules també funcionen com a pronoms. Els<br />
estudiarem a l’apartat dels pronoms.<br />
Dins d’aquests tipus d’adjectius que determinen el nom tenim:<br />
Adjectius: demostratius, possessius, numerals, quantitatius i indefinits<br />
És a dir, aquelles paraules que acompanyen a un substantiu i ens informen<br />
d’un aspecte o accident. Com pot ser, per exemple, la ubicació respecte<br />
l’emissor, “aquest xic”, “eixa advocada” o “aquelles persones”; la relació de<br />
propietat sobre el substantiu, (siga real o afectiva) “els meus pares”, “la teua<br />
motxilla” o “les nostres idees”; el nombre o quantitat d’objectes que representa<br />
el substantiu, “moltes cases”, “cinc cotxes”, etc i que englobarem dins del terme<br />
determinant o presentador (a l’igual que els articles), perquè en aquests casos la<br />
seua funció serà de determinants del nom.<br />
B) Adjectiu qualificatiu: és la paraula que acompanya a un substantiu i<br />
indica una qualitat de l’ésser o de l’objecte que aquest designa, podem trobar-los<br />
darrere i a voltes davant del nom. Concorda en gènere i nombre amb els<br />
substantius als quals modifica. Són el nucli d’un sintagma adjectiu. I la seua<br />
funció serà la de complement del nom (o també anomenats complement<br />
d’adjectiu).<br />
Exemples: “Nit freda / freda nit, dona apesarada, escriptor còmode, nau<br />
grega, mar tranquil·la, naus marineres, exploradores audaces”.
En trobem:<br />
4. EL PRONOM<br />
invariables (d’una sola terminació respecte el gènere): “dona fidel / home<br />
fidel”, “periòdic actual / revista actual”; i<br />
variables (que tenen dues terminacions): “cotxe blau / casa blava”.<br />
És la paraula que designa una o més persones, animals o coses sense<br />
anomenar-les, és a dir, que substitueix un substantiu.<br />
Els pronoms poden ser:<br />
Pronoms tònics: personals, demostratius, numerals, possessius, indefinits,<br />
interrogatius i relatius. Pronoms febles : dos d’ells adverbials<br />
Fan la funció de nucli d’un sintagma nominal, igual que si foren pròpiament<br />
un nom, o bé, seran nucli d’un sintagma preposicional.<br />
Exemples:<br />
Tu vindràs amb mi.<br />
Aquell ha comprat un conillet.<br />
Dos em van mirar.<br />
Tens un full?... els meus han desapareguts.<br />
Alguns han vingut disfressats de bruixots.<br />
Qui ha vingut per eixa vorera?.<br />
La pel·lícula de la qual parlàvem ahir s’estrena el diumenge.<br />
Vens d’Elx? Sí, en vinc<br />
Vas a Aiora? Sí, hi vaig<br />
Categoria gramatical Sintagma i element Funció<br />
TU Pronom personal SN/ nucli Subjecte<br />
AMB MI Pronom personal SPrep/ nucli CC de companyia<br />
AQUELL Pronom demostratiu SN/ nucli Subjecte<br />
DOS Pronom numeral SN/ nucli Subjecte<br />
ELS MEUS Pronom possessiu SN/ nucli Subjecte<br />
ALGUNS Pronom indefinit SN/ nucli Subjecte<br />
QUI Pronom interrogatiu SN/ nucli Subjecte<br />
De la qual Pronom relatiu SPrep/ nucli CRV<br />
EN Pronom adverbial SAdv/ nucli CC de lloc<br />
HI Pronom adverbial SAdv/ nucli CC de lloc<br />
5. EL VERB<br />
És la categoria gramatical que expressa existència, estats (verbs<br />
copulatius), o expressa accions, processos o modificacions, pensaments (verbs<br />
predicatius).<br />
És el nucli del sintagma verbal (la funció del sintagma verbal és el<br />
predicat).
Exemples:<br />
“El teu amic és un bon psicòleg”, “El teu germà està malalt?”, “Els pardals es<br />
menjaren el raïm”, “La planta creix cada dia més”.<br />
El verb és imprescindible en una oració, sense aquest no hi ha proposició<br />
gramatical, no hi ha comunicació d’un pensament, d’una expressió de judici...<br />
6. L’ADVERBI<br />
És la paraula que té com a funció principal modificar i determinar la significació<br />
del verb, també pot fer-ho amb adjectius i amb d’altres adverbis.<br />
Exemples<br />
“Allà hi ha una figuera gran”, “Allà hi ha una figuera massa gran”, “M’ha<br />
caigut bé”,” M’ha caigut molt bé”.<br />
CLASSES PRINCIPALS D’ADVERBIS<br />
lloc, temps, manera, quantitat, afirmatius, negatius, ordre, dubte<br />
A més hi ha ,encara, locucions adverbials. <strong>Les</strong> locucions adverbials són<br />
un grup de paraules -en molts casos un sintagma preposicional- que fan la<br />
funció dels adverbis com: a la vora, a banda, bona cosa, de cor, de bat a<br />
bat , fil per randa...<br />
Exemples<br />
“D’aus?. Al Parc del Fondo n’he vistes bona cosa”, “<strong>Les</strong> portes del saló d’actes<br />
estaven de bat a bat”, “El teu projecte, hem d’estudiar-lo fil per randa”.<br />
7. LA PREPOSICIÓ<br />
Expressa la relació que hi ha entre dues paraules i serveix per a establir<br />
un nexe entre un element sintàctic i el seu complement. La seua funció serà<br />
doncs la d’enllaç. Introdueixen el sintagmes preposicionals.<br />
PREPOSICIONS FEBLES PREPOSICIONS FORTES<br />
a, amb, de, durant, en, per i per a cap a, contra, davall, des de, devers,<br />
entre, envers, fins, fins a, llevat, llevat de,<br />
llevant, malgrat, malgrat de, mitjançant,<br />
salvant, segons, sens, sense, sobre, sota,<br />
sots, tocant, tret, tret de, ultra, vers, vora i<br />
vora de.<br />
Exemples<br />
“Vaig a l’institut amb els meus amics de classe”.<br />
“Durant els darrers tres mesos no ha plogut ni una gota en la comarca ni per<br />
les contrades veïnes”.<br />
“La gramàtica serveix per a comprendre bé el sistema lingüístic”.<br />
“Anava jo cap a casa quan un gos atemorit anà envers un cotxe estacionat<br />
sobre la vorera, s’amagà davall del vehicle i entre gemec i gemec guaitava el<br />
carreró des del que havia eixit corrents. Malgrat la meua presència un homenot<br />
sense escrúpols es dirigí a l’automòbil amb un fuet sota el braç i bramà al pobre<br />
gos. Tret de mi no hi havia ningú, vaig anar vora el cotxe i li vaig demanar foc,
encoratjat em respongué que anara a pastar fang, moment que aprofita el gosset<br />
per a fugir a corre cuita de les nostres mirades. Mitjançant aquesta pregunta vaig<br />
salvar al pobre gosset”.<br />
Com en el cas dels adverbis, trobem també preposicions habilitades i<br />
locucions preposicionals o prepositives que són adverbis o altres sintagmes<br />
que fan la funció de preposició, les més usuals son:<br />
“A causa de, a desgrat de, a força de, a través de, abans de, al llarg<br />
de, amb vista a, arran de, d’acord amb, damunt, darrere, davant, per por de,<br />
després de, dins, durant, en compte de, en contra de, en virtut de, en vista<br />
de, enmig de, entorn de, fora de, lluny de, per mitjà de, per tal de, prop de i<br />
quant a”.<br />
8. LA CONJUNCIÓ<br />
És l’element que enllaça proposicions <strong>gramaticals</strong> i és una paraula que no<br />
forma part de les proposicions a les quals enllaça.<br />
Segons la relació entre les proposicions que enllaça poden ser:<br />
coordinades o subordinades<br />
<strong>Les</strong> conjuncions coordinats enllacen oracions que no tenen una relació de<br />
dependència entre elles, també poden enllaçar els diversos elements d’un<br />
subjecte o d’un complement perquè, en eixos casos, en l’estructura profunda del<br />
llenguatge, hi ha una oració coordinada:<br />
“Vindrà a replegar-nos mon pare o ma mare”, és equivalent a dir “Vindrà a<br />
replegar-nos mon pare o vindrà a replegar-nos ma mare”<br />
“Vicent i Lluïsa han vist l’obra de teatre”, equival a dir que “Vicent ha vist<br />
l’obra de teatre i Lluïsa ha vist l’obra de teatre”.<br />
*Nota: La classificació de les conjuncions coordinants i subordinants amb<br />
exemples la pots trobar al llibre de text de 3r ESO en les pàgines 109, 132, 158,<br />
160, 161, 180, 182, 202, 203 i 204.<br />
Com les conjuncions subordinants i moltes de les coordinants no formen<br />
part de les oracions simples les estudiarem més avançat el curs i, si cal,<br />
prepararem una altra exposició exclusivament dedicada a aquestes.<br />
9. LA INTERJECCIÓ<br />
És una paraula, no relacionada amb les altres de l’oració, que expressa<br />
un afecte de l’ànim, poden ser simples exclamacions com: ah!, hola!, xe!... també<br />
expressions onomatopeiques: pum!, plaf!, cric crac!, xop!, i per últim hem de<br />
saber que hi ha substantius, adjectius, formes verbals i adverbis que s’usen com a<br />
interjeccions : silenci!, alerta!, fuig!... <strong>Les</strong> interjeccions no onomatopeiques són<br />
veritables oracions en les quals s’han elidit alguns elements.<br />
Aquest text està fonamentat en la Gramàtica <strong>Valenciana</strong> de Carles Salvador i<br />
en la Gramàtica <strong>Valenciana</strong> de la <strong>Generalitat</strong> <strong>Valenciana</strong> i de l’Institut<br />
Interuniversitari de Filologia <strong>Valenciana</strong> editada per Edicions Bromera.