La - Conselleria de Cultura i Esport - Generalitat Valenciana
La - Conselleria de Cultura i Esport - Generalitat Valenciana
La - Conselleria de Cultura i Esport - Generalitat Valenciana
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Tribunal <strong>de</strong> les Aigües<br />
QUAN EL<br />
TREBALL<br />
ESDEVÉ<br />
CULTURA<br />
Número 01 - Gener 2010
UNA NOVA LLUM SOBRE EL PASSAT<br />
“Una aposta informativa per la<br />
difusió <strong>de</strong> patrimoni cultural valencià”.<br />
EDITORIAL<br />
Trini Miró, Consellera <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> i <strong>Esport</strong> E<br />
Les labors <strong>de</strong> recuperació, rehabilitació i conservació <strong>de</strong>l patrimoni historicoartístic <strong>de</strong> la<br />
Comunitat perdrien part <strong>de</strong>l seu sentit i <strong>de</strong> la seua eficàcia si no estigueren acompanya<strong>de</strong>s<br />
d’una <strong>de</strong>cidida política <strong>de</strong> difusió, promoció i posada en valor <strong>de</strong> totes les obres artístiques<br />
i monuments arquitectònics que han sigut o estan sent restaurats pels equips<br />
tècnics <strong>de</strong> les institucions valencianes. En estos últims quinze anys, la <strong>Generalitat</strong> ha situat<br />
dins <strong>de</strong> les seues prioritats la promoció i difusió <strong>de</strong>l patrimoni cultural valencià perquè<br />
siga valorat i conegut per tots els habitants <strong>de</strong> la nostra Comunitat. En eixe sentit, la<br />
<strong>Conselleria</strong> <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> i <strong>Esport</strong>, a través <strong>de</strong> la Direcció General <strong>de</strong> Patrimoni <strong>Cultura</strong>l<br />
Valencià, ha fet un esforç intens i continuat per la recuperació i divulgació <strong>de</strong> la nostra<br />
riquesa patrimonial, com <strong>de</strong>mostra la promulgació <strong>de</strong> la Llei <strong>de</strong> Patrimoni <strong>Cultura</strong>l Valencià<br />
el 1998, la posada en marxa <strong>de</strong> l’Institut Valencià <strong>de</strong> Conservació i Restauració <strong>de</strong><br />
Béns <strong>Cultura</strong>ls el 2005 o les diverses exposicions <strong>de</strong> <strong>La</strong> llum <strong>de</strong> les imatges per mencionar<br />
només tres iniciatives <strong>de</strong> naturalesa molt distinta, però complementàries. L’èxit d’assistència<br />
<strong>de</strong> <strong>La</strong> llum <strong>de</strong> les imatges en cada una <strong>de</strong> les localitats on s’ha organitzat <strong>de</strong>mostra<br />
que el poble valencià valora cada vegada més els seus tresors patrimonials. A part <strong>de</strong><br />
la labor <strong>de</strong> l’Institut Valencià <strong>de</strong> Conservació i Restauració <strong>de</strong> Béns <strong>Cultura</strong>ls o <strong>de</strong> les diverses<br />
exposicions que han integrat <strong>La</strong> llum <strong>de</strong> les imatges, la conselleria <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> i <strong>Esport</strong><br />
continua explorant noves vies d’informació i comunicació perquè el ric patrimoni<br />
cultural valencià siga conegut tant pels mateixos valencians com pels qui visiten les nostres<br />
terres. En este context se situa precisament el naixement d’ ABante, com una publicació<br />
especialitzada en matèria <strong>de</strong> patrimoni, però també com una revista per a tots<br />
els públics, amb la comesa fonamental d’informar sobre aspectes d’actualitat relacionats<br />
amb la nostra riquesa patrimonial, com la <strong>de</strong>claració <strong>de</strong>l Tribunal <strong>de</strong> les Aigües <strong>de</strong> l’Horta<br />
<strong>de</strong> València com a Patrimoni Immaterial <strong>de</strong> la Humanitat per part <strong>de</strong> la UNESCO o<br />
la recent restauració <strong>de</strong> les pintures murals <strong>de</strong>l rerealtar <strong>de</strong> l’església <strong>de</strong> Santa Maria <strong>de</strong>l<br />
Mar <strong>de</strong> València. ABante també pretén contribuir a la difusió <strong>de</strong> les activitats i <strong>de</strong>ls<br />
continguts <strong>de</strong> les diverses institucions museístiques i centres formatius vinculats al patrimoni<br />
cultural valencià, així com aprofundir en el coneixement <strong>de</strong> les obres artístiques i<br />
monuments arquitectònics <strong>de</strong> la nostra comunitat.<br />
És necessari recordar que la preocupació ciutadana pel patrimoni historicoartístic és relativament<br />
recent. Fa només mitjà segle era una preocupació que es restringia als ambients<br />
acadèmics, artístics o filantròpics. En eixe sentit, la revista ABante naix amb la<br />
voluntat <strong>de</strong> promoure eixe interés <strong>de</strong> la ciutadania <strong>de</strong> conéixer millor el ric patrimoni<br />
cultural <strong>de</strong> la Comunitat <strong>Valenciana</strong>.<br />
Gener 2010 ABante 3
MUSEU DE LA IMPREMTA I DE LES ARTS GRÀFIQUES<br />
Monestir <strong>de</strong> Santa Maria <strong>de</strong>l Puig<br />
C/ <strong>de</strong> Joanot Martorell, 6. 46540 Puig. València<br />
Entrada gratuïta<br />
Visita guiada amb cita prèvia<br />
961 961 272<br />
Horari:<br />
De dimarts a dissabtes, <strong>de</strong> 10 a 14 h i <strong>de</strong> 16 a 18 h<br />
Diumenges i festius, <strong>de</strong> 10 a 14 h<br />
Tancat tots els dilluns, l’1 <strong>de</strong> gener, el Divendres Sant i el 25 <strong>de</strong> <strong>de</strong>sembre.<br />
Com arribar:<br />
Per tren: Línia C6 València a Barcelona amb parada al Puig (Estació <strong>de</strong>l<br />
Nord)<br />
Per autobús: Línia 112 València-Platja Pobla <strong>de</strong> Farnals-Puig (Estació<br />
d’Autobusos, andana 42)
UNA REVISTA PER A TOTS<br />
EDITORIAL<br />
Paz Olmos. Directora General <strong>de</strong> Patrimoni <strong>Cultura</strong>l Valencià E<br />
“El terme llatí ABante ante reflectix el propòsit <strong>de</strong><br />
conservació d’elements <strong>de</strong>l passat i la posada en valor<br />
en el present i el futur”<br />
<strong>La</strong> Comunitat <strong>Valenciana</strong> és una regió rica en història, tradicions i cultura. Des <strong>de</strong> la Direcció<br />
General <strong>de</strong> Patrimoni <strong>Cultura</strong>l Valencià la nostra màxima preocupació és salvaguardar<br />
tota eixa riquesa patrimonial, conservar-la, restaurar-la, posar-la en valor i difondre’n<br />
la importància. Per este motiu ix a la llum ABante, una revista per a tots els públics<br />
que donarà a conéixer les mostres més representatives <strong>de</strong>l patrimoni cultural valencià<br />
i la labor que duem a terme <strong>de</strong>s <strong>de</strong> la <strong>Generalitat</strong> <strong>Valenciana</strong> per a conservar-les.<br />
Per a posar nom a esta nova publicació, hem triat la conjunció llatina ABante, la dualitat<br />
<strong>de</strong> significats <strong>de</strong> la qual està molt d’acord amb la filosofia d’esta direcció general i <strong>de</strong> la<br />
<strong>Conselleria</strong> <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> i <strong>Esport</strong>. El terme llatí ABante pot significar “<strong>de</strong>s d’abans <strong>de</strong>”<br />
però també “<strong>de</strong>s <strong>de</strong> davant”, cosa que reflectix el propòsit <strong>de</strong> conservació d’elements <strong>de</strong>l<br />
passat i la posada en valor en el present i el futur. Un <strong>de</strong>ls temes principals d’este primer<br />
número <strong>de</strong> la revista és el reconeixement per part <strong>de</strong> la UNESCO <strong>de</strong>l Tribunal <strong>de</strong> l’Horta<br />
<strong>de</strong> València, un organisme centenari que continua en funcionament en l’actualitat i que és<br />
una mostra única <strong>de</strong> les tradicions <strong>de</strong> la regió.<br />
Visita obligada per a qualsevol persona interessada en la cultura valenciana és el santuari<br />
<strong>de</strong> la Balma a Zorita <strong>de</strong>l Maestrazgo, un bell temple excavat en la roca que, <strong>de</strong>sprés <strong>de</strong> la<br />
recent rehabilitació <strong>de</strong> l’hostatgeria, aspira a convertir-se en un motor turístic per a la comarca.<br />
Així mateix, el Museu d’Arqueologia <strong>de</strong> Sagunt, que conté valuosos vestigis <strong>de</strong> les<br />
èpoques ibera i romana és un tresor que <strong>de</strong>scobrirem en este número <strong>de</strong> la revista. També<br />
hi mereix especial atenció l’extraordinari treball <strong>de</strong> restauració dut a terme al rerealtar <strong>de</strong><br />
l’església <strong>de</strong> Santa Maria <strong>de</strong>l Mar, que torna a lluir hui tota l’esplendor <strong>de</strong> les pintures murals<br />
<strong>de</strong>l segle XVIII.<br />
En l’estrena d’esta publicació hem volgut conversar amb Fernando García Fontanet, director<br />
<strong>de</strong>l Museu Escolar <strong>de</strong> Pusol, l’únic centre pedagògic europeu que acaba <strong>de</strong> ser reconegut<br />
per la UNESCO. Coneixerem la labor que, <strong>de</strong>s <strong>de</strong> fa quaranta anys, du a terme<br />
el claustre <strong>de</strong> professors d’esta escola unitària d’Elx, en la qual han sabut combinar amb<br />
mestria l’ensenyança i la recuperació d’un patrimoni que, d’una altra manera, hauria<br />
<strong>de</strong>saparegut.<br />
<strong>La</strong> riquesa cultural i patrimonial <strong>de</strong> la Comunitat <strong>Valenciana</strong> fa que la publicació d’una<br />
revista com ABante siga necessària per a donar a conéixer a valencians i estrangers el<br />
gran valor cultural <strong>de</strong> la regió, <strong>de</strong>s <strong>de</strong> les troballes prehistòriques fins a les creacions artístiques<br />
contemporànies. Conéixer, apreciar i recuperar la cultura pròpia, posar-la en valor i<br />
difondre-la és un dret i un privilegi que volem ser els primers a dur a terme.<br />
Gener 2010 ABante 5
S<br />
SUMARI<br />
Edita: Direcció General <strong>de</strong> Patrimoni <strong>Cultura</strong>l Valencià.<br />
Diseny i producció: Grupo ISMOS. Tel. 96 329 34 77.<br />
Fotografía: José Jordán.<br />
Imprimix: Presval. Depòsit legal: V-803-2010.<br />
Exemplar gratuït / Prohibida su venta.<br />
COMITÉ D’HONOR<br />
Hble Sra. Trinidad Miró<br />
Consellera <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> i <strong>Esport</strong><br />
Il·lm. Sr. Rafael Miró<br />
Secretari autonòmic <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong><br />
Il·lma. Sra. Paz Olmos<br />
Directora general <strong>de</strong> Patrimoni <strong>Cultura</strong>l Valencià<br />
COMITÉ CIENTÍFIC<br />
Coordinació: Felisa Martínez Andrés<br />
Assessorament tècnic:<br />
Camen Iborra, cap <strong>de</strong> l’Àrea <strong>de</strong> Patrimoni <strong>Cultura</strong>l i<br />
Museus.<br />
Consuelo Matamoros, cap <strong>de</strong>l Servici <strong>de</strong> Patrimoni<br />
Arqueològic, Etnològic i Històric <strong>de</strong> la DGPCV.<br />
Ricardo Sicluna, cap <strong>de</strong>l Servici <strong>de</strong> Patrimoni<br />
Arquitectònic i Mediambiental <strong>de</strong> la DGPCV.<br />
Susana Vilaplana, cap <strong>de</strong>l Servici <strong>de</strong> Belles Arts i Béns<br />
Museístics <strong>de</strong> la DGPCV.<br />
Equip tècnic <strong>de</strong> la Direcció General <strong>de</strong> Patrimoni<br />
<strong>Cultura</strong>l Valencià i <strong>de</strong> les direccions territorials<br />
d’Alacant, Castelló i València.<br />
6 ABante Enero 2010<br />
14<br />
ETNOLOGIA<br />
Tribunal <strong>de</strong> l’Horta<br />
<strong>de</strong> València<br />
El Tribunal <strong>de</strong> l’Horta <strong>de</strong> València es<br />
comprén millor, amb tota probabilitat,<br />
quan se sent el cant <strong>de</strong>ls sequiers <strong>de</strong><br />
Marràqueix, tan paregut al <strong>de</strong> l’aigua<br />
fresca que baixa <strong>de</strong> les muntanyes <strong>de</strong><br />
l’Atles; o a Hama, a mitjan camí entre<br />
Alep i Damasc, a la vista d’alguna <strong>de</strong> les<br />
grans sénies que <strong>de</strong>s <strong>de</strong> fa segles<br />
administren l’aigua, sempre escassa, <strong>de</strong>l<br />
riu Orontes, tan vell i savi com les<br />
hortes que rega. <strong>La</strong> <strong>de</strong>claració <strong>de</strong>l<br />
Tribunal <strong>de</strong> les Aigües <strong>de</strong> l’Horta <strong>de</strong><br />
València com a Patrimoni Immaterial<br />
<strong>de</strong> la Humanitat <strong>de</strong> la UNESCO posa<br />
en relleu davant <strong>de</strong>ls valencians un fet<br />
cultural <strong>de</strong> gran valor: l’aliança <strong>de</strong><br />
l’home i el seu treball amb el paisatge,<br />
la feracitat <strong>de</strong> la terra i la recta gestió <strong>de</strong><br />
les aigües.<br />
08<br />
ARQUITECTURA<br />
Santuari<br />
<strong>de</strong> la Balma<br />
El santuari <strong>de</strong> la Balma, construït<br />
en un gran abric natural sobre els<br />
meandres <strong>de</strong>l riu Bergantes, és un<br />
<strong>de</strong>ls llocs més extraordinaris i<br />
misteriosos <strong>de</strong> la Comunitat<br />
<strong>Valenciana</strong>.
20<br />
MUSEUS<br />
Museo Arqueològic<br />
<strong>de</strong> Sagunt<br />
Per a comprendre i valorar la<br />
importància <strong>de</strong>ls vestigis ibers i<br />
romans <strong>de</strong> Sagunt, testimonis<br />
silenciosos d’una part fonamental<br />
<strong>de</strong> la nostra història, resulta<br />
imprescindible la visita al Museu<br />
Arqueològic <strong>de</strong> Sagunt.<br />
26<br />
DE PROP<br />
Pintures <strong>de</strong> Santa<br />
María <strong>de</strong>l Mar<br />
<strong>La</strong> Direcció General <strong>de</strong> Patrimoni<br />
<strong>Cultura</strong>l Valencià ha restaurat les<br />
pintures murals <strong>de</strong>l rerealtar <strong>de</strong><br />
Santa Maria <strong>de</strong>l Mar, que<br />
constituïxen l’única obra que es<br />
conserva firmada i datada <strong>de</strong> l’artista<br />
barroc Juan Bautista Bayuco.<br />
36<br />
SUMARI<br />
ENTREVISTA<br />
Fenando García<br />
Fontanet<br />
Director <strong>de</strong>l Centre <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong><br />
Tradicional-Museu Escolar <strong>de</strong> Pusol<br />
Al final <strong>de</strong>ls anys seixanta, els<br />
mestres <strong>de</strong> l’escola unitària <strong>de</strong> Pusol,<br />
encapçalats per Fernando García<br />
Fontanet, van posar en marxa un<br />
innovador projecte pedagògic.<br />
Gener 2010 ABante 7<br />
S
Vista <strong>de</strong>l Santuari <strong>de</strong> la Balma (Zorita <strong>de</strong>l Maestrazgo)<br />
<strong>La</strong> Balma,<br />
un santuari envoltat<br />
en el misteri<br />
8 ABante Gener 2010
TEXTOS I FOTOS: JOSÉ MANUEL ALMERICH<br />
És negra nit però una immensa resplendor es veu <strong>de</strong>s <strong>de</strong> molt<br />
lluny. Centenars <strong>de</strong> fogueres apareixen disperses i una multitud a<br />
penes perceptible ocupa la mola <strong>de</strong>l Tossal. Entre les ombres<br />
inquietes <strong>de</strong> les flames, els pelegrins es retiren a dormir abrigats en<br />
les seues mantes. A l’en<strong>de</strong>mà, esta multitud es triplicarà i amb<br />
facilitat hi haurà vint mil persones.<br />
Gener 2010 ABante 9
A<br />
ARQUITECTURA<br />
El Santuari <strong>de</strong> la Balma<br />
Interior <strong>de</strong>l Santuari <strong>de</strong> la Balma (Zorita <strong>de</strong>l Maestrazgo).<br />
L es<br />
campanes voltegen <strong>de</strong>s <strong>de</strong> l’alba i no cessaran<br />
fins a l’ocàs. Amb la llum <strong>de</strong>l dia van arribant carruatges,<br />
muls amb alforges, cavalleries i alguns automòbils.<br />
Els animals que proveïxen <strong>de</strong> carn la multitud<br />
són sacrificats allí mateix, a la vista <strong>de</strong> tots. En algunes<br />
para<strong>de</strong>s venen pa, torrons, dolços i porrats.<br />
També ciris i exvots <strong>de</strong> cera que reproduïxen parts<br />
<strong>de</strong>l cos. De sobte es fa un silenci en la multitud i la<br />
gent s’aparta, temorosa. Les caspolines, dones d’edat<br />
avançada vesti<strong>de</strong>s <strong>de</strong> negre, fan acte <strong>de</strong> presència. Són<br />
consi<strong>de</strong>ra<strong>de</strong>s bruixes i amb les seues danses comencen<br />
els preparatius per a iniciar l’exorcisme. Procedixen<br />
majoritàriament <strong>de</strong> la ribera <strong>de</strong>l Bergantes i <strong>de</strong>l<br />
Guadalop, sobretot <strong>de</strong> la població aragonesa <strong>de</strong> Casp,<br />
d’on prové el seu nom. Amb antelació han triat la<br />
víctima, alguna dona jove, malaltissa, <strong>de</strong> caràcter feble,<br />
suggestionable, que entrarà en èxtasi i portaran<br />
<strong>La</strong> Balma és una illa <strong>de</strong> <strong>de</strong>voció i fe en un món <strong>de</strong> muntanyes.<br />
L’estampa <strong>de</strong> la vida rural i profunda que encara manté vives<br />
les seues tradicions, tot i que ja no que<strong>de</strong>n masovers<br />
corrents a l’interior <strong>de</strong>l santuari. A la porta <strong>de</strong> l’església,<br />
les caspolines pregonen les seues virtuts sense<br />
vergonya, <strong>de</strong>safiant la ciència i la medicina. Repten<br />
els incrèduls a explicar els successos i fan en públic<br />
complexos rituals.<br />
En l’interior <strong>de</strong>l santuari, enfront <strong>de</strong> la reixa <strong>de</strong> ferro<br />
forjat, un grup <strong>de</strong> dones agenolla<strong>de</strong>s <strong>de</strong>manen a la<br />
Verge pietat. Al seu costat, centenars <strong>de</strong> ciris es consumixen<br />
mentre impregnen <strong>de</strong> fum les parets <strong>de</strong> l’església<br />
i es mesclen amb l’olor <strong>de</strong> la multitud. <strong>La</strong> gent<br />
s’amuntega en l’interior i espera, <strong>de</strong>sprés d’alguns<br />
dies <strong>de</strong> viatge, que els arribe el torn. Veuran <strong>de</strong> prop<br />
l’exorcisme per a <strong>de</strong>sprés po<strong>de</strong>r contar-ho les nits d’-<br />
10 ABante Gener 2010<br />
hivern vora el foc <strong>de</strong> les seues cases.<br />
Esta colpidora escena, pròpia <strong>de</strong>l cinema més negre<br />
<strong>de</strong> Berlanga, va ser freqüent al santuari <strong>de</strong> la Balma<br />
entre els anys 1873 i 1932. Poc <strong>de</strong>sprés <strong>de</strong> la Guerra<br />
Civil també s’hi van donar alguns casos, però el 1949<br />
el sacerdot mossén Manuel Almela, nomenat ecònom<br />
<strong>de</strong> Zorita, va eliminar els exorcismes i les actuacions<br />
<strong>de</strong> les caspolines, i <strong>de</strong>s <strong>de</strong> llavors ja no s’ha tingut<br />
constància <strong>de</strong> la pràctica <strong>de</strong> més rituals, els actes <strong>de</strong>ls<br />
quals seran vigilats fins i tot per la mateixa Guàrdia<br />
Civil.<br />
El santuari <strong>de</strong> la Balma, construït en un gran abric<br />
natural sobre els meandres <strong>de</strong>l riu Bergantes, és un<br />
<strong>de</strong>ls llocs més extraordinaris i misteriosos <strong>de</strong> la Comunitat<br />
<strong>Valenciana</strong>. Amb tota probabilitat ja va ser<br />
un lloc <strong>de</strong> culte preromà, un paratge sagrat on els<br />
seus habitants oferien dons als déus vinculats als fenòmens<br />
<strong>de</strong> la naturalesa.<br />
Des <strong>de</strong>l balcó natural on es<br />
troba el santuari, s’observa<br />
la duresa <strong>de</strong>l paisatge <strong>de</strong>ls<br />
Ports, només suavitzat per<br />
les hortetes <strong>de</strong> Zorita <strong>de</strong>l<br />
Maestrazgo, hui a penes cultiva<strong>de</strong>s.<br />
Descobrim la Balma en silenci un matí d’octubre.<br />
Acompanyats només pel vigilant <strong>de</strong>l recinte, que ens<br />
ensenya zelosament les instal·lacions en remo<strong>de</strong>lació,<br />
les obres <strong>de</strong> les quals convertiran l’antiga hostatgeria<br />
en un exclusiu allotjament rural. Passar la nit en<br />
qualsevol <strong>de</strong> les habitacions serà un privilegi, tant<br />
pel santuari en si com pel lloc on s’ubica.<br />
El restaurant, els lavabos, la cafeteria, que va ser l’antic<br />
bar, les àmplies balcona<strong>de</strong>s i la resta <strong>de</strong> les <strong>de</strong>pendències<br />
han sigut restaurats per la mateixa empresa<br />
que es va encarregar <strong>de</strong> la rehabilitació <strong>de</strong>l castell<br />
d’Alaquàs, l’Edifici <strong>de</strong>l Rellotge <strong>de</strong>l Port <strong>de</strong> València
o l’església <strong>de</strong> Sant Doménec <strong>de</strong> Xàtiva. El projecte<br />
va ser encarregat per la <strong>Conselleria</strong> <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> i <strong>Esport</strong>,<br />
a través <strong>de</strong> la Direcció General <strong>de</strong> Patrimoni<br />
<strong>Cultura</strong>l Valencià, arran <strong>de</strong> l’estat d’abandó en què es<br />
trobava tot el conjunt. L’objectiu principal d’esta actuació<br />
ha sigut a<strong>de</strong>quar i posar en valor les instal·lacions<br />
<strong>de</strong>l santuari, <strong>de</strong>clarat Bé d’Interés <strong>Cultura</strong>l el<br />
2007, i especialment recuperar la tradició d’acollida i<br />
estada <strong>de</strong> visitants i pelegrins habitual en ermites i<br />
santuaris, per mitjà <strong>de</strong>l condicionament <strong>de</strong> l’hostatgeria<br />
ja existent, que disposava d’un menjador rústic i<br />
unes quantes <strong>de</strong>pendències.<br />
<strong>La</strong> mateixa ubicació <strong>de</strong> l’edifici, que es troba incrustat<br />
en les roques, havia augmentat el <strong>de</strong>teriorament,<br />
alhora que presentava més complicacions per a la rehabilitació<br />
i problemes <strong>de</strong> <strong>de</strong>spreniments. Per això,<br />
les intervencions han hagut <strong>de</strong> ser minucioses i respectuoses,<br />
especialment la injecció <strong>de</strong> formigó i cables<br />
d’acer als llocs en què la roca començava a <strong>de</strong>sintegrar-se,<br />
juntament amb sistemes <strong>de</strong> subjecció i consolidació<br />
<strong>de</strong> l’entorn geològic on s’integra el santuari.<br />
Les instal·lacions elèctriques, el sanejament, l’aigua<br />
potable i la millora d’accessos per a persones amb minusvali<strong>de</strong>sa<br />
han sigut altres factors tinguts en compte,<br />
així com la millora <strong>de</strong> l’estabilitat estructural <strong>de</strong><br />
totes les <strong>de</strong>pendències.<br />
Consi<strong>de</strong>rat com un monument singular <strong>de</strong> gran valor<br />
històric i etnogràfic, el santuari <strong>de</strong> la Balma es remunta<br />
al segle XIII, encara que els seus orígens són molt<br />
confusos. <strong>La</strong> primera referència que en tenim és un<br />
document notarial en què un noble <strong>de</strong> Morella, Arnau<br />
<strong>de</strong> Pinós, <strong>de</strong>ixa en el testament una important<br />
quantitat <strong>de</strong> diners per al santuari. Un altre testament<br />
datat el 1389, i conservat en els protocols notarials,<br />
té una clàusula semblant, i el 1437 es va fer un<br />
inventari <strong>de</strong> tots els béns materials <strong>de</strong> què disposava<br />
l’“església i casa <strong>de</strong> la verge Maria <strong>de</strong> la Balma al terme<br />
<strong>de</strong> Zorita”. A mesura que els donatius i almoines anaven<br />
en augment, especialment entre els segles XV i<br />
XVI, el santuari anà ampliant les <strong>de</strong>pendències i<br />
construint-ne d’altres <strong>de</strong> noves. El 1513 el papa Benet<br />
XIII li va concedir una butla pontifícia, i hi ha<br />
una altra atribuïda a Pau IV, el 1558. Alguns anys <strong>de</strong>sprés,<br />
el bisbe <strong>de</strong> Tortosa Gaspar Punter va cantar la<br />
primera missa a la Balma i va augmentar les seues dotacions,<br />
ja que era un gran <strong>de</strong>vot <strong>de</strong> la Mare <strong>de</strong> Déu,<br />
cosa que va permetre l’ampliació <strong>de</strong> l’hostatgeria. Paral·lelament,<br />
el número <strong>de</strong> pelegrins anava en aug-<br />
ARQUITECTURA<br />
El Santuari <strong>de</strong> la Balma A<br />
Gener 2010 ABante 11
A<br />
ARQUITECTURA<br />
El Santuari <strong>de</strong> la Balma<br />
Interior <strong>de</strong>l Santuari <strong>de</strong> la Balma (Zorita <strong>de</strong>l Maestrazgo).<br />
ment i el 1594 es va col·locar l’actual reixa que tanca<br />
el cambril <strong>de</strong> la Mare <strong>de</strong> Déu.<br />
<strong>La</strong> consolidació <strong>de</strong> les roques, la construcció <strong>de</strong> la<br />
cuina i l’entrada <strong>de</strong> l’hostatgeria, l’a<strong>de</strong>quació <strong>de</strong>l<br />
camí d’entrada, les millores a la sagristia, les capelles,<br />
les portes, els armaris, les reixes i el santuari, i la substitució<br />
<strong>de</strong> l’empedrat <strong>de</strong>l sòl per lloses, són millores<br />
que es fan a mesura que el santuari adquirix importància<br />
i augmenta el número <strong>de</strong> visitants. El 1667 comença<br />
la construcció <strong>de</strong>l campanar amb importants<br />
donacions populars, i el mateix papa Pius V li conce-<br />
<strong>La</strong> reforma que s’ha dut a terme actualment<br />
suposa la inversió més elevada <strong>de</strong> la història <strong>de</strong>l<br />
santuari i la més gran <strong>de</strong>l Consell en matèria<br />
cultural a Castelló durant l’any 2008.<br />
dix gràcies extraordinàries i un jubileu. En el segle<br />
XVIII es construïx la sala <strong>de</strong> danses, les manifestacions<br />
<strong>de</strong> la qual són, potser, un <strong>de</strong>ls seus patrimonis<br />
més importants. Moltes <strong>de</strong> les danses que es ballaven<br />
durant la festa el dia <strong>de</strong> la romeria s’han perdut per<br />
sempre, però d’altres com la <strong>de</strong>l Pastor, els Negrets,<br />
les Verges o <strong>de</strong> les Llauradores es mantenen, encara<br />
que en el poble <strong>de</strong> Zorita a penes queda ningú que<br />
les balle. Les Guerres Carlines i la resta <strong>de</strong> conflictes<br />
que van tindre lloc durant el segle XIX van mantin-<br />
12 ABante Gener 2010<br />
dre el santuari en un estat d’abandó i precarietat fins<br />
al tancament el 1873. <strong>La</strong> millora <strong>de</strong> les comunicacions,<br />
com la construcció <strong>de</strong>l pont sobre el riu Bergantes<br />
el 1925 o la carretera el 1929, permetran que<br />
nous pelegrins, amb nous mitjans, accedisquen al santuari<br />
i es torne a obrir. <strong>La</strong> Guerra Civil va ser un altre<br />
parèntesi, en què <strong>de</strong>saparegué la imatge <strong>de</strong> la Mare<br />
<strong>de</strong> Déu original, aquella que la tradició atribuïa al<br />
pastor a qui se li va aparéixer en la cova, i una nova<br />
imatge <strong>de</strong> Joan Porcar va ocupar el seu lloc a l’altar<br />
<strong>de</strong> Santa Maria al final <strong>de</strong> 1940. <strong>La</strong> reforma que s’ha<br />
dut a terme actualment ha disposat d’un<br />
pressupost superior als quatre milions<br />
d’euros, sense cap dubte la inversió més<br />
elevada <strong>de</strong> la història <strong>de</strong>l santuari i la més<br />
gran <strong>de</strong>l Consell en matèria cultural a Castelló<br />
durant l’any 2008. S’hi ha respectat<br />
completament l’aparença exterior <strong>de</strong>l santuari,<br />
que li aporta la seua imatge més característica, i<br />
s’ha rehabilitat totalment l’interior, obrint àrees que<br />
estaven tanca<strong>de</strong>s contra la roca, fet que provocava<br />
que l’edifici no tinguera una ventilació correcta, i habilitant<br />
un sistema d’accessos —escales i ascensor— i<br />
uns quants patis interiors que asseguren l’entrada<br />
d’aire.<br />
Després <strong>de</strong> passar la primera escala que porta a les<br />
<strong>de</strong>pendències i al llarg corredor, sembla que creuem<br />
el túnel <strong>de</strong>l temps. L’església, a la qual arribem quasi
ajupits, amb pòrtic esculpit en la mateixa roca, ens<br />
recorda les ciutats pètries <strong>de</strong> l’antiguitat, i en l’interior,<br />
tot un món <strong>de</strong> misteri i exorcismes, però, al seu<br />
torn, el recinte transmet pau i assossec, com qualsevol<br />
lloc sagrat. Al fons <strong>de</strong> la cova es troba la sala <strong>de</strong>dicada<br />
als exvots: ciris, fotos, vestits <strong>de</strong> nóvia, gorres <strong>de</strong><br />
l’antiga “mili”, barrets, figures <strong>de</strong> cera, textos implorant<br />
perdó o agraïment, vestits <strong>de</strong> soldat vinguts <strong>de</strong> la<br />
guerra <strong>de</strong>l Golf i centenars <strong>de</strong> fotografies, són el testimoni<br />
d’una societat vinculada tradicionalment a les<br />
creences <strong>de</strong>ls nostres avantpassats i al temor <strong>de</strong> Déu<br />
en les situacions inespera<strong>de</strong>s.<br />
<strong>La</strong> Balma és una illa <strong>de</strong> <strong>de</strong>voció i fe en un món <strong>de</strong><br />
muntanyes. L’estampa <strong>de</strong> la vida rural i profunda<br />
que encara manté vives les seues tradicions, tot i que<br />
ja no que<strong>de</strong>n masovers.<br />
Cada any s’hi continuen reunint milers <strong>de</strong> pelegrins<br />
en diverses romeries, però la més important és la <strong>de</strong>l<br />
8 <strong>de</strong> setembre, festa major <strong>de</strong> la Mare <strong>de</strong> Déu <strong>de</strong> la<br />
Balma. Durant tot el dia hi van arribant els romeus i<br />
es ballen danses l’origen <strong>de</strong> les quals es perd en el<br />
— Bibliografia<br />
ENIGMA<br />
— i serenitat<br />
A mesura que ens acostem al santuari,<br />
ens envaïx una intensa sensació <strong>de</strong><br />
curiositat que serà substituïda per<br />
l’admiració i l’assossec en traspassar<br />
el llindar <strong>de</strong>l pòrtic i penetrar en la<br />
foscor <strong>de</strong>l recinte. <strong>La</strong> seua història<br />
ancorada en el temps i la seua<br />
ubicació en un abric <strong>de</strong> la mateixa<br />
paret <strong>de</strong> la muntanya impregnen el<br />
lloc d’un halo <strong>de</strong> misteri irresistible<br />
per a viatgers, pelegrins i curiosos,<br />
que trobaran en el santuari una<br />
esplendor renovada.<br />
Cúpula <strong>de</strong> la creu coberta, <strong>de</strong>corada amb frescos<br />
pintats en el segle XIX pel pintor Cruells.<br />
ARQUITECTURA<br />
El Santuari <strong>de</strong> la Balma A<br />
Entrada rupestre a l’església, incrustada en la roca calcària.<br />
temps. Tres dies duraran les festes, els actes <strong>de</strong> les<br />
quals es completen amb bous, balls, xocolata<strong>de</strong>s i<br />
d’altres actes profans similars a les festes patronals <strong>de</strong><br />
qualsevol població. Durant molts segles, la Balma va<br />
ser també el consol <strong>de</strong> la fam i la misèria que tantes<br />
vega<strong>de</strong>s hem constatat a les masies disperses i als pobles<br />
abandonats.<br />
El vigilant ens observa silenciós mentre fem les últimes<br />
fotos <strong>de</strong>l santuari. <strong>La</strong> llum natural que penetra<br />
per les finestres entreobertes és tènue però suficient.<br />
L’ambient enigmàtic i seré, com ancorat en la història<br />
<strong>de</strong>tinguda, és difícil <strong>de</strong> plasmar en les imatges.<br />
Des <strong>de</strong> fora, l’aspecte és imponent i el paisatge superb.<br />
El riu Bergantes, <strong>de</strong> vega<strong>de</strong>s sec, <strong>de</strong> vega<strong>de</strong>s<br />
<strong>de</strong>sbordat, crea allargats boscos <strong>de</strong> ribera com una<br />
gegantina serp verda amb la pell brillant al sol, mentre<br />
els hortets adquirixen a poc a poc els matisos <strong>de</strong><br />
la tardor. Atrapat entre les parets calcàries <strong>de</strong> la cova<br />
i la forta olor a encens i cera, el santuari <strong>de</strong> la Balma<br />
continuarà impregnant <strong>de</strong> misteri l’aire i el paisatge<br />
<strong>de</strong>ls Ports <strong>de</strong> Morella durant molts anys.<br />
ALVAR MONFERRER: Els en<strong>de</strong>moniats <strong>de</strong> la Balma. Consell Valencià <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong>, València, 2007.<br />
Mª -ÁNGELES ARAZO-FRANCESC JARQUE: Nuestras fiestas. València, 1980.<br />
ANTONI ARIÑO: Festes, rituals i creences. València, 1988.<br />
RICARDO MUÑOZ BADÍA: Els Ports <strong>de</strong> Morella. Sus tierras, sus gentes. Castelló, 1989.<br />
JOSÉ MANUEL ALMERICH: Rutas por el patrimonio cultural y natural <strong>de</strong> la Comunidad <strong>Valenciana</strong>. Els Ports. CEV. València, 2000.<br />
Gener 2010 ABante 13
E<br />
ETNOLOGIA<br />
Tribunal <strong>de</strong> l’Horta <strong>de</strong> València<br />
PATRIMONI IMMATERIAL DE LA HUMANITAT<br />
QUAN EL<br />
TREBALL ESDEVÉ<br />
CULTURA<br />
TEXTOS: F. P. PUCHE FOTOS: JOSE JORDÁN<br />
El Tribunal <strong>de</strong> l’Horta <strong>de</strong> València es comprén<br />
millor, amb tota probabilitat, quan se sent el<br />
cant <strong>de</strong>ls sequiers <strong>de</strong> Marràqueix, tan paregut<br />
al <strong>de</strong> l’aigua fresca que baixa <strong>de</strong> les muntanyes<br />
<strong>de</strong> l’Atles; o a Hama, a mitjan camí entre Alep i<br />
Damasc, a la vista d’alguna <strong>de</strong> les grans sénies<br />
que <strong>de</strong>s <strong>de</strong> fa segles<br />
administren l’aigua,<br />
sempre escassa, <strong>de</strong>l riu<br />
Orontes, tan vell i savi<br />
com les hortes que<br />
rega. <strong>La</strong> <strong>de</strong>claració <strong>de</strong>l<br />
Tribunal <strong>de</strong> les Aigües <strong>de</strong> l’Horta <strong>de</strong> València<br />
com a Patrimoni Immaterial <strong>de</strong> la Humanitat<br />
<strong>de</strong> la UNESCO posa en relleu davant <strong>de</strong>ls<br />
valencians un fet cultural <strong>de</strong> gran valor:<br />
l’aliança <strong>de</strong> l’home i el seu treball amb el<br />
paisatge, la feracitat <strong>de</strong> la terra i la recta<br />
gestió <strong>de</strong> les aigües.<br />
14 ABante Gener 2010<br />
Centenars <strong>de</strong> turistes acudixen cada dijous a la reunió <strong>de</strong>l Tribunal.
Gener 2010 ABante 15
E<br />
ETNOLOGIA<br />
Tribunal <strong>de</strong> l’Horta <strong>de</strong> València<br />
L’alguatzil <strong>de</strong>l Tribunal és en si mateix una institució.<br />
B Béns<br />
com el Tribunal <strong>de</strong> l’Horta <strong>de</strong> València,<br />
amb mil anys <strong>de</strong> vida, són una raresa que mereix<br />
ser custodiada com un tresor. Perquè tenen lloc<br />
quan hi ha un clima ambiental propici perquè el treball<br />
es<strong>de</strong>vinga cultura. En el seu llibre El Tribunal <strong>de</strong><br />
las Aguas <strong>de</strong> Valencia, Vicente Giner Boira, l’advocat<br />
que va ser secretari <strong>de</strong> la institució durant dèca<strong>de</strong>s,<br />
va evocar un vell costum, ja perdut en els usos <strong>de</strong>ls<br />
membres <strong>de</strong> la institució: “El presi<strong>de</strong>nt concedia l’ús<br />
<strong>de</strong> la paraula assenyalant qui havia <strong>de</strong> parlar, no amb<br />
la mà, sinó amb el peu: els grans senyors i doctors <strong>de</strong><br />
la llei musulmans al <strong>de</strong>sert, encara hui assenyalen<br />
igualment amb el peu en compte <strong>de</strong> fer-ho amb la<br />
mà.”<br />
Giner Boira, que en els seus estudis jurídics i sociològics<br />
va al·ludir una vegada i una altra a l’indubtable<br />
origen musulmà <strong>de</strong>l Tribunal <strong>de</strong> les Aigües, hauria estat<br />
feliç per esta <strong>de</strong>claració. Especialment perquè el<br />
passat 30 <strong>de</strong> setembre la <strong>de</strong>cisió es va prendre a Abu<br />
16 ABante Gener 2010<br />
PERVIVÈNCIA<br />
— i projecció<br />
“El Tribunal <strong>de</strong> les Aigües<br />
sempre ha estat al servici<br />
<strong>de</strong> la justícia, <strong>de</strong>l bon<br />
repartiment <strong>de</strong> l’aigua, i al<br />
servici <strong>de</strong>ls llauradors i<br />
regants <strong>de</strong> l’Horta d’estes<br />
séquies mil·lenàries. Esta<br />
<strong>de</strong>claració permetrà<br />
garantir la seua pervivència<br />
i la seua projecció<br />
internacional”, va dir el<br />
presi<strong>de</strong>nt Camps davant<br />
<strong>de</strong>ls mitjans informatius<br />
quan es va conéixer la<br />
notícia. I va afegir: “A<br />
València, com ja va passar<br />
amb la Llotja, o com va<br />
passar a Elx amb el<br />
Palmerar i el Misteri, tenim<br />
un altre element que tota la<br />
humanitat consi<strong>de</strong>ra que és<br />
patrimoni seu.”<br />
“L’activitat que es <strong>de</strong>splega a la Llotja, ajustant-se a les més belles i antigues maneres,<br />
és un monument vivent, tan viu com el Tribunal <strong>de</strong> les Aigües que, cada dijous, any<br />
rere any, es reunix a la porta <strong>de</strong>ls Apòstols per a dictar justícia.”<br />
(Manuel Broseta Pont. Senador i catedràtic. <strong>La</strong>s Provincias 22.11. 1981)<br />
Dhabi, un lloc <strong>de</strong> cultura musulmana on el valor <strong>de</strong> la<br />
recta administració <strong>de</strong> l’aigua és evi<strong>de</strong>nt i reconegut.<br />
Durant segles, el que per al poble valencià era un<br />
costum mantingut per la necessitat, va ser un sorprenent<br />
tresor per als viatgers. Des <strong>de</strong>l baró <strong>de</strong> Davillier<br />
fins a Madame Gasparin, tots van glossar l’exotisme<br />
musulmà que transcendia d’eixa reunió <strong>de</strong> savis jurisconsults<br />
nascuda <strong>de</strong>l poble per a fer justícia entre<br />
el poble. De manera que si Jaume I va respectar els<br />
usos <strong>de</strong>ls regants, Blasco Ibáñez va configurar entorn<br />
<strong>de</strong>l Tribunal el nus gordià <strong>de</strong> <strong>La</strong> barraca, el d’un llaurador<br />
que necessita regar per a salvar la seua collita i<br />
és objecte d’un fals testimoni davant <strong>de</strong>l “monstre<br />
<strong>de</strong>ls set caps”.<br />
PROTEGIR L’HORTA TAMBÉ<br />
Història, justícia, treball, paisatge, literatura, pintura…<br />
Patrimoni <strong>de</strong> la Humanitat. Patrimoni en este cas immaterial<br />
en la mesura que, més que uns objectes, el bé
que s’ha <strong>de</strong> protegir és una atmosfera cultural, una<br />
manera <strong>de</strong> relacionar-se <strong>de</strong> les persones amb l’entorn a<br />
través d’un treball. De manera que no és difícil, més<br />
aïna és estrictament obligatori, entendre que s’està volent<br />
protegir també l’Horta <strong>de</strong> València, un bé en perill,<br />
un bé digne <strong>de</strong> preservació, amb tot el que això<br />
comporta. Que per <strong>de</strong>scomptat és la pervivència <strong>de</strong><br />
l’Horta mateixa en condicions remuneradores per als<br />
agricultors temptats <strong>de</strong> cedir a la pressió general a causa<br />
<strong>de</strong> l’escassa rendibilitat <strong>de</strong>l seu treball.<br />
Són molts els vessants d’este reconeixement pel qual<br />
la <strong>Conselleria</strong> <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> i <strong>Esport</strong> ha treballat en els<br />
últims anys. Hi ha un vessant elemental, <strong>de</strong> caràcter<br />
turístic i promocional. Però n’hi ha d’altres, indubtables,<br />
jurídic, cultural i històric, que han <strong>de</strong> ser consi<strong>de</strong>rats<br />
en la mesura que parlem d’un tribunal mil·lenari<br />
que ha sobreviscut a diverses normatives constitucionals<br />
i que té la virtut, pon<strong>de</strong>rada en el món judicial, <strong>de</strong><br />
portar-nos sense alteracions a un mo<strong>de</strong>l <strong>de</strong> justícia i<strong>de</strong>-<br />
ETNOLOGIA<br />
Tribunal <strong>de</strong> l’Horta <strong>de</strong> València E<br />
Seients <strong>de</strong>ls membres <strong>de</strong>l Tribunal. Després <strong>de</strong> la <strong>de</strong>claració <strong>de</strong> la UNESCO, les autoritats valencianes van acudir a la reunió <strong>de</strong>l Tribunal.<br />
“Els llauradors viuen fora <strong>de</strong> la ciutat en barraques i alqueries on regna la netedat més<br />
absoluta. El sòl és <strong>de</strong> brunyits taulells i les parets resplendixen per l’extrema blancor; és<br />
admirable la cura <strong>de</strong> les llauradores valencianes, la netedat i bellesa <strong>de</strong> l’interior <strong>de</strong> les<br />
seues barraques.” (José <strong>de</strong> Vicente Caravantes, Los valencianos. El semanario Pintoresco.1839)<br />
al —oral, directe, ràpid, eficient, sense apel·lacions—<br />
practicat en l’antiguitat.<br />
En l’àmbit mediambiental no hi ha dubte que la <strong>de</strong>claració<br />
protectora també pretén la conservació d’un<br />
patrimoni paisatgístic en què l’harmonia <strong>de</strong>l ser humà<br />
i la terra establixen un diàleg a través <strong>de</strong>l paisatge; que<br />
en este cas és històric, reunix una experiència ancestral<br />
i ens arriba carregat <strong>de</strong> mil i una tècniques d’un <strong>de</strong>ls<br />
oficis més antics <strong>de</strong>l món. L’Horta <strong>de</strong> València, on l’agricultura<br />
es convertix en <strong>de</strong>licada artesania <strong>de</strong>ls recursos,<br />
és diferent d’altres formats agrícoles i conté<br />
una cultura que ha <strong>de</strong> preservar-se fins i tot en el cas<br />
que que<strong>de</strong> fora <strong>de</strong> l’abast <strong>de</strong>ls usos rendibles.<br />
A Abu Dhabi, el Tribunal <strong>de</strong> les Aigües <strong>de</strong> l’Horta <strong>de</strong><br />
València va competir amb més d’un centenar <strong>de</strong> candidatures<br />
<strong>de</strong> trenta-quatre països <strong>de</strong>l món. Totes eren<br />
expressions culturals d’índole no material que reclamaven<br />
protecció en un món globalitzat. El comité va<br />
subratllar especialment el bon treball realitzat en la<br />
Enero 2010 ABante 17
18 ABante Gener 2010<br />
Reunió <strong>de</strong>l Tribunal<br />
<strong>de</strong> l’Horta <strong>de</strong><br />
València.
<strong>La</strong> directora general <strong>de</strong> Patrimoni <strong>Cultura</strong>l Valencià, Paz Olmos, amb dos<br />
membres <strong>de</strong>l Tribunal <strong>de</strong> l’Horta <strong>de</strong> València.<br />
“A pesar <strong>de</strong> la forma tan senzilla <strong>de</strong>l<br />
Tribunal <strong>de</strong> les Aigües, els seus juís<br />
tenen tota l’autoritat <strong>de</strong>ls tribunals<br />
ordinaris, i s’afirma que els <strong>de</strong>linqüents<br />
es neguen a obeir-lo.”<br />
(Charles Davillier. Viaje por España. 1864)<br />
preparació <strong>de</strong> la doble candidatura presentada per València<br />
i Múrcia: “tribunals <strong>de</strong> regants <strong>de</strong>l Mediterrani<br />
espanyol: el Consell d’Hòmens Bons <strong>de</strong> l’Horta <strong>de</strong><br />
Múrcia i el Tribunal <strong>de</strong> les Aigües <strong>de</strong> l’Horta <strong>de</strong> València”.<br />
I va justificar l’elecció, basada en cinc criteris avaluadors:<br />
el Tribunal <strong>de</strong> les Aigües és reconegut pel poble<br />
valencià com a part <strong>de</strong>l seu patrimoni cultural; és<br />
l’òrgan visible <strong>de</strong> què <strong>de</strong>pén el bon or<strong>de</strong> laboral <strong>de</strong>ls<br />
regants <strong>de</strong> l’Horta; mereix que eixes pràctiques es perpetuen<br />
en el temps i assenyala com fer-ho; la comunitat<br />
<strong>de</strong> regants beneficiada secunda la petició <strong>de</strong> <strong>de</strong>claració<br />
i el Tribunal mereix el reconeixement públic a<br />
través <strong>de</strong> la <strong>de</strong>claració com a Bé d’Interés <strong>Cultura</strong>l per<br />
part <strong>de</strong> les autoritats regionals.<br />
No és possible transcriure en estes pàgines l’esforç <strong>de</strong>splegat<br />
<strong>de</strong>s <strong>de</strong> l’any 2007, en què es va iniciar la tramitació<br />
ara conclosa a través <strong>de</strong> la <strong>de</strong>claració com a Bé d’Interés<br />
<strong>Cultura</strong>l per part <strong>de</strong> la <strong>Conselleria</strong> <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> i <strong>Esport</strong>.<br />
N’hi haurà prou amb dir que ha sigut un <strong>de</strong>ls objectius<br />
constants <strong>de</strong>l <strong>de</strong>partament, a través <strong>de</strong> la seua<br />
àrea <strong>de</strong> patrimoni, i que ha sigut eixe treball tenaç el que<br />
ha donat fruit, finalment, mitjançant una candidatura reconeguda<br />
com a perfecta pels encarregats d’avaluar-la.<br />
ETNOLOGIA<br />
Tribunal <strong>de</strong> l’Horta <strong>de</strong> València E<br />
TESTIMONIS<br />
— Aigua, horta, estalvi i paisatge<br />
CULTURA ÉS ALLÒ QUE L’HOME FA AL MEDI ON VIU. EL<br />
TREBALL DEL LLAURADOR VALENCIÀ DE TERRES DE REGADIU<br />
ESTÀ LLIGAT, DE MANERA INDISSOLUBLE, A LA TERRA I A<br />
L’AIGUA. AL PAISATGE I AL REG, QUE ÉS ESTALVI D’UN BÉ<br />
ESCÀS QUE EL TRIBUNAL ADMINISTRA. A TRAVÉS D’ALGUNES<br />
VISIONS I TESTIMONIS, VET ACÍ EL RESUM DE DEU SEGLES<br />
D’HISTÒRIA I CULTURA.<br />
“Per nos e per los nostres, donam e atorgam a vos tos<br />
ensemps e sengles habitadors e pobladors <strong>de</strong> la<br />
Ciutat e <strong>de</strong>l Regne <strong>de</strong> Valencia e <strong>de</strong> tor lo terme <strong>de</strong><br />
aquell Regne, totes e casqunes cequies franques e<br />
liures, majors e mijanes, e menors, ab aygues…”<br />
(Jaume I. Els Furs. S. XIII)<br />
“A l’altre costat <strong>de</strong> València, a vora cinc o sis llegües<br />
<strong>de</strong> distància estan els pobles i jardins més bells que es<br />
puguen veure, adornats amb figueres, tarongers,<br />
magraners, ametlers i altres fruits no vistos al nostre<br />
país. (Antonio <strong>de</strong> <strong>La</strong>laing. Primer viaje <strong>de</strong> Felipe el<br />
Hermoso a España. 1501)<br />
“En este lloc, cada dijous laborable, a les dotze <strong>de</strong>l<br />
migdia, es convoca <strong>de</strong> nou un tribunal més antic que<br />
els mateixos apòstols <strong>de</strong> pedra, el qual, però, té un<br />
caràcter més mo<strong>de</strong>rn que les ensordidores màquines<br />
<strong>de</strong>l segle XX. És el famós Tribunal <strong>de</strong> les Aigües <strong>de</strong><br />
València, el tribunal <strong>de</strong> justícia més antic d’Europa.”<br />
(Robert Litell. Die Weltwoche. 1964)<br />
“Que la UNESCO se’n recor<strong>de</strong> <strong>de</strong> nosaltres, <strong>de</strong>l<br />
Tribunal <strong>de</strong> les Aigües, quan a Espanya estan posant<br />
en dubte els agricultors valencians sobre si sabem o<br />
no sabem regar, és molt important. (…) El Tribunal<br />
servix per a posar pau a l’Horta valenciana. Eixa és la<br />
nostra comesa. (…) No som advocats ni hem estudiat<br />
la carrera, però sí que sabem les normes que s’han<br />
d’utilitzar per a regar a l’Horta. Som jutges i pèrits en<br />
aigües.”<br />
(Vicente Nácher, presi<strong>de</strong>nt <strong>de</strong>l Tribunal <strong>de</strong> les<br />
Aigües. 1 octubre 2009).<br />
Gener 2010 ABante 19
M<br />
MUSEUS<br />
Museu Arqueològic <strong>de</strong> Sagunt<br />
TEXTOS: BLANCA LÓPEZ HANDRICH<br />
FOTOS: JOSE JORDÁN<br />
Els qui han visitat Sagunt, probablement hauran<br />
admirat el Teatre i el Circ romà, o les restes <strong>de</strong>l<br />
Fòrum, tractant d’imaginar com va ser la vida en estos<br />
mateixos llocs fa vint segles. Per a comprendre i<br />
valorar la importància d’estos vestigis, testimonis silenciosos<br />
d’una part fonamental <strong>de</strong> la nostra història,<br />
resulta imprescindible la visita <strong>de</strong>l Museu Arqueològic<br />
<strong>de</strong> Sagunt, obert el 2007, que conté una<br />
valuosa mostra <strong>de</strong> les èpoques ibera i romana i <strong>de</strong>l<br />
procés <strong>de</strong> romanització <strong>de</strong> la ciutat. Estes restes arqueològiques<br />
revelen la importància històrica <strong>de</strong> la<br />
localitat, així com els usos i costums <strong>de</strong> les civilitzacions<br />
que la van poblar, que no disten tant <strong>de</strong> les<br />
nostres com po<strong>de</strong>m pensar..<br />
<strong>La</strong> ciutat ibera d’Arse, que data <strong>de</strong>l segle V aC, s’erigia<br />
sobre un <strong>de</strong>ls turons <strong>de</strong>l castell <strong>de</strong> l’actual Sagunt.<br />
Gràcies a esta estratègica ubicació, dominava la vall<br />
<strong>de</strong>l riu Palància, i la producció agrícola <strong>de</strong> les seues<br />
terres permetia als habitants accedir amb facilitat al<br />
grau Vell, <strong>de</strong>s d’on mantenien relacions comercials<br />
amb els principals ports <strong>de</strong>l Mediterrani. Encara es<br />
conserva part d’una <strong>de</strong> les muralles d’esta important<br />
població i el Museu Arqueològic <strong>de</strong> la ciutat conté<br />
diverses peces <strong>de</strong> l’època, com l’escultura d’un bou<br />
ibèric assegut sobre les quatre potes o la inscripció en<br />
pedra amb alfabet ibèric llevantí.<br />
20 ABante Gener 2010<br />
Escultura <strong>de</strong> xiquet se<strong>de</strong>nt sobre roca. s. I-II.<br />
Procedència <strong>de</strong>sconeguda.<br />
SAGUNT<br />
MOSTRES D’UN<br />
PASSAT GLORIÓS<br />
<strong>La</strong> ciutat <strong>de</strong> Sagunt va ser un <strong>de</strong>ls escenaris <strong>de</strong> la II<br />
Guerra Púnica, en què romans i cartaginesos pugnaren<br />
pel control <strong>de</strong> la península Ibèrica. Com a aliada<br />
<strong>de</strong> Roma, a pesar d’un tractat que prohibia als romans<br />
estendre’s més enllà <strong>de</strong>l riu Ebre, territori d’influència<br />
cartaginesa, la ibèrica Arse va ser presa per<br />
Anníbal el 219 aC, <strong>de</strong>sprés <strong>de</strong> huit mesos <strong>de</strong> setge, i<br />
fou tornada als seus habitants per Escipió el 212 aC i<br />
reconstruïda posteriorment.<br />
Durant eixos anys, la localitat, que va passar <strong>de</strong> ser<br />
ciutat fe<strong>de</strong>rada a colònia llatina, va viure un ràpid<br />
procés <strong>de</strong> romanització i va experimentar importants<br />
canvis urbans, com l’ampliació <strong>de</strong>l seu perímetre o la<br />
implantació d’un complex religiós, possiblement un<br />
capitoli, <strong>de</strong>l qual el Museu conserva restes que representen<br />
cavalls, soldats i un fragment <strong>de</strong>l mitològic<br />
griu.<br />
D’este perío<strong>de</strong> <strong>de</strong> lenta romanització d’Arse-Saguntum,<br />
pot admirar-s’hi una col·lecció <strong>de</strong> tretze estatuetes<br />
<strong>de</strong> bronze, conegu<strong>de</strong>s com a exvots o ofrenes, que<br />
els habitants <strong>de</strong> la ciutat feien a les divinitats. <strong>La</strong> convivència<br />
<strong>de</strong> les cultures ibèrica i romana i la lenta assimilació<br />
<strong>de</strong> la cultura romana per part <strong>de</strong> la població<br />
indígena també que<strong>de</strong>n patents en la inscripció bilingüe<br />
<strong>de</strong>l segle I aC o les mone<strong>de</strong>s encunya<strong>de</strong>s amb el<br />
doble nom d’Arse-Saguntum que exposa elcentre.
Escultura d’Hermes Bàquic.<br />
Mitjan <strong>de</strong>l S. II. Cabeçolet,<br />
1933<br />
Gener 2010 ABante 21
M<br />
MUSEUS<br />
Museu Arqueològic <strong>de</strong> Sagunt<br />
L’interés per les excavacions<br />
arqueològiques a Sagunt va començar en el<br />
segle XVI, en què van acudir a la ciutat<br />
erudits <strong>de</strong> diverses parts <strong>de</strong>l món a la<br />
recerca d’antiguitats<br />
El perío<strong>de</strong> <strong>de</strong> romanització d’Arse va coincidir amb<br />
l’època <strong>de</strong> la República romana i va culminar amb<br />
l’arribada <strong>de</strong> l’Imperi, que va suposar la plena romanització<br />
<strong>de</strong> la ciutat, que aleshores passà convertirse<br />
en el municipi <strong>de</strong> dret romà Saguntum, amb una<br />
estructura i organització política <strong>de</strong>finida i complexa.<br />
En esta època es va construir el fòrum com a<br />
centre <strong>de</strong> la vida política, religiosa i social, amb una<br />
plaça pública que contenia vistosos elements <strong>de</strong>coratius<br />
i arquitectònics, com columnes, estàtues, retrats<br />
o inscripcions. Durant l’Alt Imperi, en el segle<br />
I, la ciutat va créixer fins a incloure el riu Palància, i<br />
Escultura <strong>de</strong> bou ibèric. Segle IV a.C.<br />
Partida <strong>de</strong>l Terrer, Montíber, 1930.<br />
22 ABante Gener 2010<br />
es va estructurar formant terrasses que li conferien<br />
un aspecte monumental. A més, per a divertiment<br />
<strong>de</strong>ls seus habitants, Saguntum disposava d’un circ i<br />
un teatre, en el qual encara hui es representen espectacles<br />
i amb unes restes que po<strong>de</strong>m admirar en<br />
una visita a la localitat.<br />
ECONOMIA I VIDA QUOTIDIANA<br />
Si la primera planta <strong>de</strong>l Museu Arqueològic <strong>de</strong> Sagunt<br />
servix per a il·lustrar el procés <strong>de</strong> romanització<br />
d’Arse fins que es va convertir en la ciutat romana <strong>de</strong><br />
Saguntum, el segon pis <strong>de</strong> l’edifici ens revela com vivien<br />
els seus habitants, <strong>de</strong>scobrint-nos que els costums<br />
<strong>de</strong>ls que habitaven estes terres fa més <strong>de</strong> vint<br />
segles no distaven tant <strong>de</strong> les nostres com a priori po<strong>de</strong>m<br />
pensar.<br />
De la mateixa manera que en el pis inferior <strong>de</strong>l museu<br />
trobàvem els exvots o ofrenes als déus, sense dubte<br />
un <strong>de</strong>ls elements més curiosos <strong>de</strong> la planta superior<br />
són les <strong>de</strong>fixiones, malediccions que les persones<br />
entregaven als déus infernals per mitjà d’un acte màgic<br />
que consistia en una inscripció feta sobre metall,<br />
que s’emprava per a <strong>de</strong>slliurar-se <strong>de</strong>ls enemics, contra<br />
els lladres, per a obtindre alguna cosa d’algú o perquè<br />
una cosa succeïra o no succeïra, com una<br />
que diu: “Que Quíntula no estiga amb Fortunal<br />
mai per mai.”<br />
Sorprén la vitrina <strong>de</strong>l Museu <strong>de</strong>dicada<br />
als objectes <strong>de</strong> la vida domèstica,<br />
que conté belles lluernes<br />
<strong>de</strong> bronze per a il·luminar<br />
les cases, pesos <strong>de</strong> teler, hams,<br />
agulles, fitxes <strong>de</strong> joc, daus,<br />
braçalets i grans <strong>de</strong> collars,<br />
botons, anells, gerres i recipients<br />
on les dones guardaven<br />
els ungüents <strong>de</strong> bellesa.<br />
Tots estos objectes <strong>de</strong>scobrixen,<br />
sens dubte, la faceta més<br />
humana <strong>de</strong>ls antics habitants<br />
<strong>de</strong> Sagunt, i ens revelen el progrés<br />
<strong>de</strong> la civilització que va habitar<br />
el territori fa molts segles i
Escultura togada <strong>de</strong> l’época romana<br />
<strong>de</strong> la qual hem heretat una part importantíssima <strong>de</strong><br />
la nostra cultura.<br />
Com totes les societats anteriors i posteriors, els romans<br />
tenien també els seus propis estrats socials.<br />
Així, al Museu po<strong>de</strong>m observar com els habitants<br />
més acomodats <strong>de</strong>coraven el sòl <strong>de</strong> les seues cases<br />
amb rics mosaics fets amb marbres importats <strong>de</strong> diversos<br />
punts <strong>de</strong>l Mediterrani. També <strong>de</strong>coraven les<br />
seues cases amb escultures <strong>de</strong> marbre com el Xiquet<br />
<strong>de</strong> la Roca, el cap d’Hermes Bàquic o la figura <strong>de</strong>l sàtir<br />
recolzat en un tronc d’arbre. <strong>La</strong> col·lecció <strong>de</strong> mone<strong>de</strong>s<br />
que alberga el centre mostra l’evolució <strong>de</strong> la<br />
societat saguntina, que va començar a encunyar els<br />
seus propis diners en el segle IV aC, emprant dissenys<br />
relacionats amb el mar com petxines, dofins, o naus,<br />
que <strong>de</strong>lataven la seua proximitat <strong>de</strong> la costa i la importància<br />
<strong>de</strong>l mar en les seues relacions comercials.<br />
Posteriorment, el canvi d’estes imatges per figures femenines<br />
amb casc o proes <strong>de</strong> naus, i la inscripció bilingüe<br />
Arse-Saguntum, ens revelen la progressiva romanització<br />
<strong>de</strong> l’urbs. Les últimes encunyacions <strong>de</strong><br />
moneda van tindre lloc en època imperial i corresponien<br />
ja al mo<strong>de</strong>l provincial <strong>de</strong> Roma, amb la figura <strong>de</strong><br />
l’emperador a l’anvers i la proa d’una nau al revers.<br />
De la prosperitat econòmica <strong>de</strong> la ciutat, tant en l’època<br />
ibera com en la romana, donen testimoni els diversos<br />
objectes relacionats amb l’economia i el comerç<br />
presents al Museu. Si la importació <strong>de</strong> marbres<br />
<strong>de</strong> tot el Mediterrani queda patent en el sòl <strong>de</strong> les cases<br />
més acomoda<strong>de</strong>s, l’exportació <strong>de</strong> productes saguntins,<br />
com el vi, que es produïa <strong>de</strong>s <strong>de</strong> l’època ibèrica,<br />
pot observar-se en la col·lecció d’àmfores <strong>de</strong> vi i<br />
salaó que daten <strong>de</strong>s <strong>de</strong>l segle II aC fins als segles II i<br />
IV. Trobem també, en esta mateixa sala <strong>de</strong>l Museu,<br />
una statera o balança <strong>de</strong> precisió, testimoni <strong>de</strong> la importància<br />
<strong>de</strong> les relacions comercials. <strong>La</strong> inscripció en<br />
un <strong>de</strong>ls seus braços, que indica que la peça va passar<br />
un control <strong>de</strong> fiabilitat a Roma l’any 112, <strong>de</strong> nou ens<br />
remet a la transformació <strong>de</strong> la ibera Arse en la romana<br />
Saguntum.<br />
CONSERVAR EL PASSAT, CONSTRUIR EL PRESENTE<br />
L’interés per les excavacions arqueològiques a Sagunt<br />
Gener 2010 ABante 23
M<br />
MUSEUS<br />
Museu Arqueològic <strong>de</strong> Sagunt<br />
Per a albergar una mostra d’estes<br />
extraordinàries troballes es va triar un<br />
edifici <strong>de</strong>l segle XIV pròxim al Teatre<br />
romà i conegut popularment com la casa<br />
<strong>de</strong>l Mestre Peña.<br />
va començar en el segle XVI, en què van acudir a la<br />
ciutat erudits <strong>de</strong> diverses parts <strong>de</strong>l món a la recerca<br />
d’antiguitats. <strong>La</strong> ciutat figura en escrits i dibuixos<br />
d’autors d’esta època com Accursio, Cock o l’artista<br />
flamenc Anthonie van <strong>de</strong>n Wijngaer<strong>de</strong>, que el 1563 la<br />
va representar juntament amb diverses peces arqueo-<br />
Conjunt <strong>de</strong> relleus narratius. Segle I aC. Àrea <strong>de</strong>l Fòrum. Plaça d’Armes. Castell <strong>de</strong> Sagunt.<br />
lògiques com l’estàtua <strong>de</strong>l personatge masculí togat<br />
amb bulla, exposada a la planta inferior <strong>de</strong>l Museu.<br />
Desafortunadament, algunes <strong>de</strong> les restes saguntines<br />
es van veure greument afecta<strong>de</strong>s o fins i tot totalment<br />
<strong>de</strong>struï<strong>de</strong>s durant la revolta <strong>de</strong> les Germanies<br />
en el segle XVI, la Guerra <strong>de</strong> la In<strong>de</strong>pendència, la<br />
construcció <strong>de</strong> vies fèrries en el segle XIX i, finalment,<br />
el creixement urbanístic <strong>de</strong>ls anys seixanta<br />
<strong>de</strong>l segle XX, que va dur a edificar sobre els terrenys<br />
<strong>de</strong>l Circ romà.<br />
24 ABante Gener 2010<br />
No obstant això, per sort, al llarg <strong>de</strong>ls segles hi hagué<br />
investigadors i erudits interessats en la matèria que<br />
van fer notables esforços per a conservar els vestigis.<br />
En el segle XVIII, Enric Palos i Navarro, el Dr. Palos,<br />
va <strong>de</strong>dicar una sala <strong>de</strong> la Casa <strong>de</strong> la Vila, coneguda<br />
com “quarto <strong>de</strong> les Pedres”, a diverses inscripcions<br />
ibèriques i romanes, la qual va constituir el primer<br />
museu arqueològic <strong>de</strong> la localitat, encara que moltes<br />
<strong>de</strong> les peces que custodiava el recinte es van perdre<br />
<strong>de</strong>sprés <strong>de</strong> la Guerra <strong>de</strong> la In<strong>de</strong>pendència.<br />
Les primeres publicacions que arreplegaven informació<br />
sobre antiguitats saguntines van veure la llum en<br />
el segle XIX gràcies a autors com Antonio <strong>de</strong> Valcár-<br />
cel y Pío <strong>de</strong> Saboya, conegut com el príncep Pío, o<br />
Antoni Chabret, que va emprar per primera vegada<br />
arguments arqueològics i <strong>de</strong>scripcions d’algunes peces<br />
per a aclarir la història antiga <strong>de</strong> la ciutat.<br />
El mateix Chabret, juntament amb Enric Boix, van<br />
reunir al Teatre romà les restes arqueològiques que<br />
es trobaven disperses per la ciutat. Posteriorment, el<br />
1921, gràcies a les troballes <strong>de</strong> González Simancas,<br />
la col·lecció d’antiguitats saguntines es va ampliar<br />
consi<strong>de</strong>rablement i van començar a realitzar-se ex-
Vista general <strong>de</strong> la vitrina <strong>de</strong> la vida domèstica.<br />
cavacions arqueològiques <strong>de</strong> manera sistemàtica. El<br />
1925, la construcció <strong>de</strong>l Museu Historicomilitar va<br />
permetre exposar els vestigis trobats per Simancas,<br />
encara que, durant la Guerra Civil, la col·lecció va<br />
ser traslladada a València, per a tornar intacta a Sagunt<br />
el 1943.<br />
A mitjan segle XX es va construir un Museu Arqueològic<br />
al costat <strong>de</strong>l Teatre romà, que es va <strong>de</strong>molir<br />
el 1990 a causa <strong>de</strong> l’enfonsament d’una part <strong>de</strong> la<br />
coberta. El Museu Arqueològic actual, que, amb el<br />
Teatre i el Castell, és gestionat per la <strong>Generalitat</strong><br />
<strong>Valenciana</strong> <strong>de</strong>s <strong>de</strong> 1984, va obrir les portes al públic<br />
Conjunt <strong>de</strong> tretze estatuetes <strong>de</strong> bronze. Segle I aC.<br />
Àrea <strong>de</strong>l Fòrum. Plaça d’Armes. Castell <strong>de</strong> Sagunt.<br />
MUSEUS<br />
Museu Arqueològic <strong>de</strong> Sagunt M<br />
el 2007, gràcies a l’esforç i l’interés <strong>de</strong>ls investigadors<br />
i erudits que, al llarg <strong>de</strong>ls segles, van lluitar per<br />
conservar, recuperar i glossar esta part fonamental<br />
<strong>de</strong> la nostra història.<br />
UN ALMODÍ PER A UN MUSEU<br />
Per a exposar una mostra d’estes extraordinàries troballes<br />
<strong>de</strong> les èpoques iberes i romanes <strong>de</strong> Sagunt, es<br />
va triar un edifici pròxim al Teatre romà conegut popularment<br />
com la casa <strong>de</strong>l Mestre Peña.<br />
Les investigacions arqueològiques fetes en este immoble<br />
<strong>de</strong>l segle XIV van mostrar vestigis iberoromans<br />
als fonaments, així com restes d’un cementeri<br />
islàmic <strong>de</strong>l segle XI. L’estructura <strong>de</strong>l pis inferior, formada<br />
per un sistema d’arcs apuntats, revela que l’ús<br />
que tingué originàriament l’edifici va ser probablement<br />
el <strong>de</strong> llotja o almodí. Posteriorment, l’immoble<br />
va passar a tindre un ús domèstic fins a la recent rehabilitació,<br />
en què també s’ha restituït la seua funció<br />
pública. Per a la recuperació d’esta construcció medieval<br />
amb vista a convertir-la en el Museu Arqueològic<br />
<strong>de</strong> Sagunt, esplèndidament duta a terme per tècnics<br />
<strong>de</strong> restauració <strong>de</strong> la <strong>Conselleria</strong>, es va <strong>de</strong>cidir respectar<br />
la seua estructura original, <strong>de</strong> manera que l’edifici<br />
mostrara al visitant el passat iber i romà <strong>de</strong> la<br />
ciutat i alhora la història àrab i medieval <strong>de</strong> la vila.<br />
Gener 2010 ABante 25
D<br />
DE PROP<br />
Pintures Santa Maria <strong>de</strong>l Mar<br />
RECUPERANT<br />
BELLESES BARROQUES<br />
LA DIRECCIÓ GENERAL DE PATRIMONI CULTURAL VALENCIÀ HA<br />
RESTAURAT LES PINTURES MURALS DEL REREALTAR DE SANTA MARIA<br />
DEL MAR DE VALÈNCIA, QUE DATEN DEL SEGLE XVIII I CONSTITUÏXEN<br />
L’ÚNICA OBRA QUE ES CONSERVA FIRMADA I DATADA DE L’ARTISTA<br />
BARROC JUAN BAUTISTA BAYUCO.<br />
Darrere <strong>de</strong> l’altar major <strong>de</strong> l’església<br />
<strong>de</strong> Santa Maria <strong>de</strong>l Mar,<br />
situada a la zona <strong>de</strong>ls Poblats Marítims<br />
<strong>de</strong> València, s’amaga una capelleta<br />
recoberta <strong>de</strong>s <strong>de</strong> terra fins a la<br />
cúpula per bellíssimes pintures murals<br />
que daten <strong>de</strong> 1702, i que representen<br />
les tres virtuts teologals, Fe,<br />
Esperança i Caritat, i la Revelació, la<br />
Doctrina i la Trinitat, acompanya<strong>de</strong>s<br />
d’àngels, cornucòpies, gerres, llaços i<br />
garlan<strong>de</strong>s <strong>de</strong> flors i fruites.<br />
Durant molts anys, estos frescos van<br />
ser atribuïts a Dionís Vidal, però posteriorment<br />
s’ha pogut comprovar que<br />
la firma “Bta. Bayu…o pint” correspon<br />
a l’artista barroc Juan Bautista Bayuco,<br />
i que es tracta <strong>de</strong> l’única obra firmada<br />
i datada <strong>de</strong>l pintor i d’una <strong>de</strong><br />
les dos úniques que es conserven <strong>de</strong><br />
l’artista, els treballs <strong>de</strong>l qual s’han<br />
perdut, a excepció d’un quadro que<br />
es conserva al convent <strong>de</strong> San Martín<br />
<strong>de</strong> Segorbe, fet atorga a este conjunt<br />
26 ABante Gener 2010<br />
Detall <strong>de</strong> la restauració.<br />
artístic un alt valor historiogràfic.<br />
A causa <strong>de</strong>l fum <strong>de</strong>ls ciris, <strong>de</strong> la brutícia,<br />
<strong>de</strong>l pas <strong>de</strong>ls segles i <strong>de</strong>ls diversos<br />
usos que es va donar a l’església durant<br />
la Guerra Civil, les pintures s’havien<br />
enfosquit i <strong>de</strong>teriorat, per la<br />
qual cosa, <strong>de</strong>s <strong>de</strong> la Direcció General<br />
<strong>de</strong> Patrimoni <strong>Cultura</strong>l Valencià, es va<br />
<strong>de</strong>cidir restaurar este valuós testimo-<br />
ni <strong>de</strong> la pintura barroca valenciana.<br />
<strong>La</strong> recuperació s’ha dut a terme en<br />
dos fases: la primera, que va finalitzar<br />
el novembre <strong>de</strong> 2008, i que va afectar<br />
la part <strong>de</strong> la capella situada sobre la<br />
cornisa, on es troba la cúpula, el tambor<br />
i les petxines, i esta última fase,<br />
finalitzada el mes <strong>de</strong> novembre, en<br />
què s’han restaurat les pintures situa-
Vista completa <strong>de</strong> la cúpula restaurada. Detall <strong>de</strong> les pintures <strong>de</strong> la cúpula.<br />
><br />
Gener 2010 ABante 27
D<br />
DE PROP<br />
Pintures Santa Maria <strong>de</strong>l Mar<br />
Detall <strong>de</strong> les pintures <strong>de</strong> la cúpula.<br />
<strong>de</strong>s per davall <strong>de</strong> la cornisa fins al sòl.<br />
Tal com comenta el responsable <strong>de</strong> la<br />
restauració, Andrés Ballesteros, la primera<br />
tasca que es va dur a terme al rerealtar<br />
va ser la neteja física <strong>de</strong> les pintures<br />
murals, emprant una goma d’esborrar<br />
semblant a la que utilitzen els<br />
escolars. Posteriorment, es va fer una<br />
neteja química més tècnica i <strong>de</strong>sprés<br />
es van reforçar els estrats en perill <strong>de</strong><br />
<strong>de</strong>spreniment i es va procedir a la<br />
reintegració volumètrica i cromàtica<br />
per mitjà <strong>de</strong> diverses tècniques.<br />
Abans <strong>de</strong> ser restaurat, este rerealtar<br />
xicotet formava part <strong>de</strong> l’oficina pa-<br />
28 ABante Gener 2010<br />
A causa <strong>de</strong>l fum <strong>de</strong>ls ciris, <strong>de</strong> la brutícia, <strong>de</strong>l pas<br />
<strong>de</strong>ls segles i <strong>de</strong>ls diversos usos que es va donar a<br />
l’església durant la Guerra Civil, les pintures<br />
s’havien enfosquit i <strong>de</strong>teriorat<br />
rroquial i contenia alguns mobles que<br />
ocultaven els frescos. Esta capelleta<br />
és un testimoni únic <strong>de</strong> l’església<br />
construïda el 1600, ja que el temple<br />
actual va ser erigit un segle més tard.<br />
A més, es tracta d’una important referència<br />
<strong>de</strong> l’arquitectura barroca valenciana,<br />
en la qual era habitual la<br />
construcció <strong>de</strong> reresagraris on es custodiava<br />
l’eucaristia quan no rebia culte<br />
públic. Després <strong>de</strong> la recuperació<br />
<strong>de</strong> les pintures està prevista la utilització<br />
<strong>de</strong> la capella com a sala per a la<br />
firma <strong>de</strong>ls matrimonis, atesa la bellesa<br />
<strong>de</strong> l’espai i la comoditat per a accedir-hi<br />
<strong>de</strong>s <strong>de</strong> l’altar major <strong>de</strong> l’esglé-
sia. Santa Maria <strong>de</strong>l Mar és sens dubte<br />
un <strong>de</strong>ls edificis religiosos més emblemàtics<br />
<strong>de</strong> València. Construït en<br />
l’època <strong>de</strong> Jaume I, quan el monarca<br />
va incorporar a la ciutat acabada <strong>de</strong><br />
conquistar <strong>de</strong> València la Vilanova<br />
<strong>de</strong>l Grau, conscient potser <strong>de</strong> la importància<br />
que tindria la ciutat al Mediterrani.<br />
El temple figura en documents<br />
històrics <strong>de</strong> 1332 i 1392 ja amb<br />
el nom d’“Església <strong>de</strong> Santa Maria <strong>de</strong><br />
la Mar <strong>de</strong> la ciutat <strong>de</strong> València”.<br />
L’església és un valuós testimoni <strong>de</strong><br />
la vocació marítima <strong>de</strong> València <strong>de</strong>s<br />
<strong>de</strong> fa segles i forma part <strong>de</strong>l bell con-<br />
junt d’edificis portuaris compost per<br />
les Drassanes, que actualment s’empren<br />
com a sala d’exposicions, els<br />
magatzems marítims i, per <strong>de</strong>scomptat,<br />
l’Edifici <strong>de</strong>l Rellotge, un prodigi<br />
<strong>de</strong> l’arquitectura eclecticista.<br />
A més, este temple <strong>de</strong>staca pel fervor<br />
<strong>de</strong>ls seus feligresos, que també han<br />
DE PROP<br />
Pintures Santa Maria <strong>de</strong>l MarD<br />
Detall <strong>de</strong> les pintures <strong>de</strong> la cúpula abans <strong>de</strong> la restauració. Detall <strong>de</strong> les pintures <strong>de</strong> la cúpula <strong>de</strong>sprés <strong>de</strong> la restauració.<br />
Detall <strong>de</strong> la recuperació <strong>de</strong> les pintures. Detall <strong>de</strong> la recuperació <strong>de</strong> las pintures.<br />
Esta capelleta és un testimoni<br />
únic <strong>de</strong> l’església construïda<br />
el 1600, ja que el<br />
temple actual va ser erigit<br />
un segle més tard.<br />
participat en la restauració <strong>de</strong>l rerealtar,<br />
i per l’enorme <strong>de</strong>voció al Crist <strong>de</strong>l<br />
Grau, <strong>de</strong>l qual es diu que va arribar<br />
per mar a València, que queda patent<br />
en la Setmana Santa Marinera. L’església,<br />
encapçalada pel rector Antonio<br />
Díaz, ha fet un gran esforç econòmic<br />
per a obrir les finestres <strong>de</strong> la capella,<br />
possiblement cega<strong>de</strong>s <strong>de</strong>sprés<br />
<strong>de</strong> la Guerra Civil, i per a renovar la<br />
instal·lació elèctrica, a fi que estes<br />
pintures, que han estat tant <strong>de</strong> temps<br />
ocultes darrere <strong>de</strong> la brutícia, la pols i<br />
el fum, tornen a lluir tota la seua riquesa<br />
cromàtica.<br />
Gener 2010 ABante 29
N<br />
NOTÍCIES<br />
Exposició “Els Musulmans al Comtat”<br />
ELS MUSULMANS<br />
AL COMTAT<br />
Una <strong>de</strong> les empremtes culturals més importants <strong>de</strong> la nostra comunitat<br />
L a<br />
<strong>Conselleria</strong> <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> i <strong>Esport</strong> ha col·laborat en la<br />
producció <strong>de</strong> l’exposició “Els musulmans al Comtat”<br />
que té lloc al Museu Arqueològic i Etnològic <strong>de</strong>l Comtat <strong>de</strong><br />
Cocentaina, gestionat pel Centre d’Estudis Contestans <strong>de</strong><br />
Cocentaina, amb motiu <strong>de</strong>l quatre-centens aniversari <strong>de</strong><br />
l’expulsió <strong>de</strong>ls moriscos. <strong>La</strong> mostra exhibix gran part <strong>de</strong> la<br />
col·lecció que durant anys ha anat reunint l’entitat contestana<br />
i diverses peces cedi<strong>de</strong>s per altres museus <strong>de</strong> la Comunitat<br />
<strong>Valenciana</strong>, com el MARQ.<br />
<strong>La</strong> directora general <strong>de</strong> Patrimoni <strong>Cultura</strong>l Valencià, Paz<br />
Olmos, va <strong>de</strong>stacar durant la inauguració la gran oportunitat<br />
que suposa esta mostra per a conéixer la cultura morisca,<br />
i “conéixer i apreciar un fragment <strong>de</strong> l’islam valencià,<br />
eixe islam ‘pròxim’ que va nodrir les nostres terres i al qual<br />
convé girar la mirada, amb la perspectiva <strong>de</strong>l temps passat<br />
però amb els ulls <strong>de</strong>l nostre temps, com a mitjà també d’obrir-se<br />
a una societat que torna, com en segles passats, a<br />
ser multicultural”.<br />
El 9 d’abril <strong>de</strong> 1609 Felip III promulgava un <strong>de</strong>cret en què<br />
or<strong>de</strong>nava l’expulsió <strong>de</strong>ls moriscos, <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nts <strong>de</strong>ls musulmans<br />
convertits al cristianisme en el segle XVI, durant el<br />
regnat <strong>de</strong>ls Reis Catòlics. Quatre-cents anys <strong>de</strong>sprés, l’exposició<br />
“Els musulmans al Comtat” tracta d’acostar el visitant<br />
a esta cultura, la seua transcendència i l’empremta<br />
Inscripció en pedra.<br />
30 ABante Gener 2010<br />
Atuell <strong>de</strong> l’exposició “Els musulmans al Comtat”<br />
que va <strong>de</strong>ixar en les nostres terres. A este efecte, el Centre<br />
d’Estudis Contestans fa més d’un any que estudia la presència<br />
musulmana a la comarca <strong>de</strong>l Comtat, recopilant documentació<br />
històrica, arqueològica i etnològica i fent fotografies<br />
i planimetries <strong>de</strong> castells, <strong>de</strong>spoblats i jaciments arqueològics.<br />
<strong>La</strong> mostra disposa <strong>de</strong> nombroses restes arqueològiques<br />
troba<strong>de</strong>s a la zona, entre les quals <strong>de</strong>staquen ceràmiques<br />
islàmiques, restes epigràfiques i documents amb escriptura<br />
àrab, andalusí i mudèjar-morisca. També inclou utensilis i<br />
planimetries <strong>de</strong> castells i <strong>de</strong>spoblats, plafons explicatius<br />
sobre les innovacions que van aportar els musulmans, com<br />
en l’urbanisme, el reg o els molins, i la seua pervivència en<br />
la cultura actual, i una selecció <strong>de</strong> mone<strong>de</strong>s, per a la qual<br />
s’ha tingut la col·laboració <strong>de</strong> col·leccions priva<strong>de</strong>s.<br />
Per a fer el muntatge d’esta exposició es va realitzar una<br />
important reforma al Museu Arqueològic i Etnològic <strong>de</strong>l<br />
Comtat, organitzant les seues dos plantes per a tindre sales<br />
temàtiques <strong>de</strong>dica<strong>de</strong>s a les alqueries i els <strong>de</strong>spoblats,<br />
els castells, l’aportació <strong>de</strong>ls musulmans a la nostra cultura,<br />
la religió, l’epigrafia musulmana i l’escriptura àrab al Comtat,<br />
la circulació monetària, la ceràmica i, finalment, l’expulsió<br />
<strong>de</strong>ls moriscos el 1609.<br />
L’exposició, que va acompanyada d’un ampli catàleg amb<br />
una introducció <strong>de</strong>l <strong>de</strong>stacat medievalista <strong>de</strong> la Universitat<br />
<strong>de</strong> Lió Pierre Guichard, especialista en temes relacionats<br />
amb al-Àndalus, podrà visitar-se fins al mes d’abril <strong>de</strong>l<br />
2010. Tal com va assenyalar la directora general <strong>de</strong> Patrimoni<br />
<strong>Cultura</strong>l Valencià, Paz Olmos, la mostra constituïx un<br />
valuós testimoni <strong>de</strong> l’empremta que van <strong>de</strong>ixar els musulmans<br />
en la nostra societat, “una pàgina especialment singular<br />
<strong>de</strong>l nostre passat, aquella que recorda que entre un<br />
d’eixos nombrosos solatges culturals, l’islàmic va ser <strong>de</strong>ls<br />
més <strong>de</strong>cisius en la configuració <strong>de</strong>l nostre modus vivendi i<br />
<strong>de</strong> la nostra memòria col·lectiva”.
UN TRESOR SOTERRAT<br />
Fa uns <strong>de</strong>u segles, durant l’època d’esplendor <strong>de</strong> Balansiya, la<br />
València musulmana, un habitant <strong>de</strong> la ciutat va ocultar sota terra<br />
un atuell ple <strong>de</strong> mone<strong>de</strong>s.<br />
P otser<br />
la persona que va soterrar<br />
este tresor estava inquieta<br />
per l’imminent assetjament<br />
<strong>de</strong>l Cid, o potser simplement temia<br />
un possible furt en un moment<br />
d’inestabilitat social. El que<br />
sí que és segur és que mai va aconseguir<br />
recuperar el seu tresor, que,<br />
amb el pas <strong>de</strong>ls segles, s’ha convertit<br />
en un tresor patrimonial per<br />
al poble valencià i en una troballa<br />
arqueològica <strong>de</strong> gran interés.<br />
El passat mes <strong>de</strong> novembre, Pau<br />
Armengol, l’arqueòloga responsable<br />
d’una excavació duta a terme<br />
en un solar <strong>de</strong> l’avinguda <strong>de</strong> la<br />
Constitució, va trobar este atuell<br />
en el que probablement va ser un<br />
hort en època islàmica. Tal com<br />
explica Tina Herreros, gerent Disbauxes<br />
i Naumàquies, que ha sigut l’empresa responsable<br />
<strong>de</strong> les excavacions, este tipus <strong>de</strong> troballes “s’interpreten<br />
com a ocultacions”. L’ocultació <strong>de</strong> diners “<strong>de</strong>via ser una<br />
pràctica habitual en èpoques d’inestabilitat general”, explica<br />
l’arqueòloga, que, al llarg <strong>de</strong> la seua carrera, ja ha fet<br />
dos troballes més d’este tipus. El que crida l’atenció, segons<br />
comenta, és que estos tresors ocults no solen contindre<br />
joies, sinó únicament mone<strong>de</strong>s en curs, “tal vegada per<br />
a po<strong>de</strong>r utilitzar-les en el seu lloc d’origen, o perquè eren<br />
més fàcils <strong>de</strong> gastar”.<br />
<strong>La</strong> troballa <strong>de</strong> pous i fosses en el curs d’estes obres, que<br />
van començar el 2006, amb la participació <strong>de</strong> la Direcció<br />
General <strong>de</strong> Patrimoni <strong>Cultura</strong>l Valencià, sembla apuntar a<br />
l’ús d’estes terres com a terrenys <strong>de</strong> cultiu <strong>de</strong>s <strong>de</strong> l’època<br />
musulmana fins al final <strong>de</strong>l segle XIX, en què comença a<br />
NOTÍCIES<br />
<strong>La</strong> València musulmana N<br />
Atuell amb mone<strong>de</strong>s trobat en un solar <strong>de</strong> l’avinguda <strong>de</strong> la Constitució.<br />
urbanitzar-se els afores <strong>de</strong> la ciutat. Davall d’estos vestigis<br />
islàmics s’ha trobat també un fornet <strong>de</strong> ceràmica d’època<br />
romana, que pareix <strong>de</strong>notar un poblament dispers i <strong>de</strong> caràcter<br />
rural a la zona, atesa la proximitat <strong>de</strong> la Via Augusta<br />
i la ciutat romana.<br />
De moment, la gerreta es troba al <strong>de</strong>pòsit <strong>de</strong>l SIAM <strong>de</strong> l’Ajuntament<br />
<strong>de</strong> València, a l’espera que es procedisca a la<br />
recuperació. Si es jutja pel seu pes, podria contindre bastants<br />
mone<strong>de</strong>s, <strong>de</strong> les quals només se n’ha netejat una,<br />
que s’havia <strong>de</strong>sprés, i que, segons l’estudi numismàtic, <strong>de</strong>u<br />
datar <strong>de</strong>l segle XI. <strong>La</strong> <strong>de</strong>coració vidrada en verd manganés<br />
i la tipologia <strong>de</strong> la gerra també la situen en eixa mateixa<br />
època. No obstant això, caldrà esperar a la recuperació,<br />
l’estudi i la neteja <strong>de</strong>l contingut <strong>de</strong> l’atuell per a po<strong>de</strong>r datar<br />
el tresor segons les mone<strong>de</strong>s més tardanes.<br />
Gener 2010 ABante 31
N<br />
NOTÍCIES<br />
Museu <strong>de</strong>l Xocolate<br />
El complex museístic oferix un recorregut per la història <strong>de</strong>l<br />
xocolate, la seua evolució i elaboració, <strong>de</strong>s que va començar a<br />
<strong>de</strong>senvolupar-se’n la producció a la Vila Joiosa fins a l’actualitat,<br />
incloent-hi les noves tecnologies.<br />
L a<br />
<strong>Conselleria</strong> <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong><br />
i <strong>Esport</strong> <strong>de</strong> la <strong>Generalitat</strong><br />
va atorgar recentment<br />
la consi<strong>de</strong>ració <strong>de</strong><br />
Museu <strong>de</strong> la Comunitat<br />
<strong>Valenciana</strong> al Museu Valencià <strong>de</strong>l Xocolate, situat a la localitat<br />
alacantina <strong>de</strong> la Vila Joiosa. Este centre museístic,<br />
ubicat en una antiga casa d’horta <strong>de</strong>l segle XIX, ha sigut<br />
una fàbrica familiar <strong>de</strong> xocolate <strong>de</strong>s <strong>de</strong> 1875. Després <strong>de</strong> la<br />
firma d’un conveni entre l’empresa Chocolates Valor i l’Ajuntament<br />
<strong>de</strong> la localitat, s’han dut a terme una labor <strong>de</strong><br />
conservació <strong>de</strong>ls objectes i mobles associats a la producció<br />
<strong>de</strong> xocolate, i l’adquisició <strong>de</strong> material <strong>de</strong>ls segles XIX i<br />
XX proce<strong>de</strong>nt d’altres empreses. El 1998 es va fundar el<br />
Museu <strong>de</strong>l Xocolate, que disposa d’una <strong>de</strong> les col·leccions<br />
més importants en el seu gènere.<br />
El Museu oferix al visitant l’oportunitat <strong>de</strong> conéixer la història<br />
<strong>de</strong>l xocolate i la seua evolució <strong>de</strong>s que, fa cinc-cents<br />
anys, Colom el va rebre com a regal d’un cap maia fins als<br />
nostres dies. També oferix una visió <strong>de</strong> l’elaboració d’este<br />
producte <strong>de</strong>s que en el segle XIX començà a fabricar-se a<br />
la Vila Joiosa fins a l’actualitat, amb les noves tecnologies;<br />
<strong>de</strong>s <strong>de</strong>l tradicional corró o cilindre <strong>de</strong> pedra, on primitivament<br />
es molia i refinava la pasta <strong>de</strong> cacau, fins a la revolu-<br />
32 ABante Gener 2010<br />
Peces <strong>de</strong> la galeria d’art amb xocolate.<br />
CULTURA RECONEIX EL MUSEU DEL<br />
XOCOLATE DE LA VILA JOIOSA<br />
ció que va suposar la introducció <strong>de</strong> l’electricitat. A més, el<br />
centre posseïx peces rústiques d’excepcional valor, com la<br />
balança per a pesar les unces, els molins on es mesclaven<br />
artesanalment els ingredients o un singular armari refrigerador<br />
per a donar consistència a les pastilles.<br />
El recorregut va mostrant els canvis que s’han anat succeint,<br />
la labor <strong>de</strong> les cinc generacions <strong>de</strong> mestres xocolaters<br />
que han estat al capdavant <strong>de</strong> l’empresa <strong>de</strong>s que va<br />
nàixer el 1881, i les tres fàbriques <strong>de</strong> Chocolates Valor<br />
que han existit al llarg <strong>de</strong>ls segles XIX i XX fins a arribar a<br />
l’actual, que és una <strong>de</strong> les més avança<strong>de</strong>s <strong>de</strong>l món. A<br />
més d’admirar este mo<strong>de</strong>rn centre <strong>de</strong> producció, els visitants<br />
podran gaudir <strong>de</strong> la galeria d’art amb xocolate i<br />
contemplar l’arbre <strong>de</strong>l cacau, criat en un hivernacle al<br />
jardí <strong>de</strong>l recinte.<br />
Sens dubte, una part indiscutible <strong>de</strong> la història d’este producte<br />
i <strong>de</strong> la marca Valor ha sigut l’acurada estètica <strong>de</strong> les<br />
formes i embolcalls <strong>de</strong>ls seus productes, així com els cartells<br />
publicitaris, que han anat evolucionant al llarg <strong>de</strong>ls<br />
anys, i que el visitant podrà contemplar en la visita al Museu.<br />
A més, a fi <strong>de</strong> fomentar l’interés i els coneixements<br />
sobre el tema, el centre ha convocat diverses beques d’investigació<br />
per a fer estudis sobre la indústria tradicional<br />
<strong>de</strong>l xocolate.
E l<br />
passat mes d’octubre, es va inaugurar al Centre <strong>de</strong>l<br />
Carme la mostra “L’empremta fotogràfica en la nova<br />
pintura realista. L’aportació valenciana (1963-2005)”, que<br />
mostrava la influència <strong>de</strong> la fotografia en el nou ressorgiment<br />
<strong>de</strong> la pintura realista valenciana que ha tingut lloc durant<br />
els últims cinquanta anys. L’exposició, comissariada<br />
per Felisa Martínez Andrés, va po<strong>de</strong>r visitar-se fins al 10 <strong>de</strong><br />
gener a València i estarà a la sala d’exposicions d’Ibercaja<br />
<strong>de</strong> Saragossa fins al mes <strong>de</strong> març. <strong>La</strong> mostra inclou obres<br />
d’artistes valencians o relacionats amb la Comunitat <strong>Valenciana</strong><br />
<strong>de</strong> primer nivell com l’Equip Crònica, l’Equip Realitat,<br />
Soledad Sevilla, Carmen Calvo o Artur Heras.<br />
<strong>La</strong> mostra està organitzada cronològicament i comprén<br />
l’evolució <strong>de</strong> més <strong>de</strong> quatre dèca<strong>de</strong>s d’art contemporani<br />
valencià a través <strong>de</strong> huitanta obres <strong>de</strong> vint-i-quatre artistes,<br />
prenent com a eix temàtic l’ús <strong>de</strong> la imatge fotogràfica,<br />
siga com a recurs creatiu o com a font d’inspiració i<br />
observació plàstica.<br />
Les obres que componen esta mostra provenen <strong>de</strong> centres<br />
museístics com l’IVAM, el Reina Sofia, la Fundació<br />
Martínez Guerricabeitia, el Centre d’Art Contemporani<br />
<strong>de</strong> Perpinyà, l’Ajuntament <strong>de</strong> València, els Museus <strong>de</strong> Belles<br />
Arts <strong>de</strong> Bilbao i Àlaba i nombroses col·leccions particulars,<br />
fet que “<strong>de</strong>nota el rigor i la rellevància d’esta exposició”,<br />
va assenyalar la directora general <strong>de</strong> Patrimoni<br />
<strong>Cultura</strong>l Valencià, Paz Olmos, durant la inauguració <strong>de</strong> la<br />
mostra. <strong>La</strong> directora general va <strong>de</strong>stacar també que “el<br />
públic podrà <strong>de</strong>scobrir com <strong>de</strong>s <strong>de</strong>ls anys seixanta fins als<br />
nostres dies el po<strong>de</strong>r comunicatiu i referencial <strong>de</strong> la imatge<br />
ha presidit una bona part <strong>de</strong> les millors produccions <strong>de</strong><br />
l’art contemporani valencià”.<br />
NOTÍCIES<br />
Exposició d’art contemporani N<br />
ELS MILLORS ARTISTES<br />
VALENCIANS CONTEMPORANIS<br />
AL CENTRE DEL CARME<br />
El Centre <strong>de</strong>l Carme va acollir l’exposició “L’empremta fotogràfica en la nova<br />
pintura realista (1963-2005)”, una mostra que reunia importants peces <strong>de</strong>ls més<br />
<strong>de</strong>stacats artistes valencians <strong>de</strong>ls últims anys.<br />
<strong>La</strong> directora general <strong>de</strong> Patrimoni <strong>Cultura</strong>l Valencià, Paz Olmos; Felipe<br />
Garín, assessor científic <strong>de</strong>l Consorci <strong>de</strong> Museus <strong>de</strong> la Comunitat<br />
<strong>Valenciana</strong>, i Felisa Martínez Andrés, comissària <strong>de</strong> la mostra.<br />
Després <strong>de</strong>l seu pas per València, la mostra ha viatjat a les<br />
sales d’Ibercaja <strong>de</strong> Saragossa, on, fins al mes <strong>de</strong> març, els<br />
visitants podran gaudir d’obres <strong>de</strong> Joan Genovés, l’Equip<br />
Crònica o l’Equip Realitat, que daten <strong>de</strong>ls anys seixanta i<br />
setanta; peces representatives d’artistes com Manuel Boix,<br />
Artur Heras, Gonzalo Sicre, Antoni Miró, Carmen Calvo,<br />
Horacio Silva, Manuel Sáez i Enric Solves, i els treballs més<br />
actuals <strong>de</strong> Carolina Ferrer, Ximo Lizana, Rosada Villalonga,<br />
Antonio Alcaraz i Sebastián Nicolau.<br />
Tal com va comentar la comissària <strong>de</strong> la mostra, Felisa Martínez<br />
Andrés, “esta exposició és una revisió històrica que<br />
pretén fer entendre la important aportació que han fet els<br />
nostres artistes en este camp, i alguns <strong>de</strong>ls que figuren en<br />
la mostra haurien d’estar consi<strong>de</strong>rats entre els millors exponents<br />
<strong>de</strong> l’art espanyol contemporani”.<br />
Gener 2010 ABante 33
N<br />
NOTÍCIES<br />
Centre d’Interpretació <strong>de</strong>l Patrimoni — Ecomuseu <strong>de</strong> Bicorp<br />
S’INAUGURA<br />
L’ECOMUSEU DE BICORP<br />
L’Ajuntament <strong>de</strong> Bicorp, amb la col·laboració tècnica i econòmica <strong>de</strong> la <strong>Conselleria</strong> <strong>de</strong><br />
<strong>Cultura</strong> i <strong>Esport</strong>, acaba d’obrir el Centre d’Interpretació <strong>de</strong>l Patrimoni — Ecomuseu<br />
<strong>de</strong> Bicorp, un projecte cultural que té com a objectiu el <strong>de</strong>senvolupament sostenible <strong>de</strong><br />
la comunitat <strong>de</strong> Bicorp i la promoció, difusió i posada en valor <strong>de</strong>l seu valuós<br />
patrimoni.<br />
Detall <strong>de</strong>l plafó central <strong>de</strong> la bassa <strong>de</strong> Calicanto (Bicorp).<br />
E l<br />
1911 es van trobar unes pintures rupestres a l’abric<br />
<strong>de</strong> Tortosillas, a Ayora, que van constituir la primera<br />
troballa d’este tipus que tenia lloc a la comunitat. Posteriorment,<br />
al principi <strong>de</strong>ls anys vint, es va <strong>de</strong>scobrir l’excepcional<br />
conjunt <strong>de</strong> les coves <strong>de</strong> l’Aranya a Bicorp, que es<br />
van convertir en un referent per als estudis d’art rupestre<br />
a la península Ibèrica. Amb el pas <strong>de</strong>ls anys, s’han trobat<br />
més pintures d’este tipus, fins a superar el mig centenar,<br />
reparti<strong>de</strong>s en Dos Aguas, Enguera, Millares, Moixent, Navarrés<br />
i Quesa.<br />
Atesa la importància d’estes troballes situa<strong>de</strong>s en abrics i<br />
coves, les serres i els barrancs d’esta zona s’han convertit<br />
en autèntics museus a l’aire lliure en què els nostres<br />
avantpassats prehistòrics ens han llegat un increïble testimoni<br />
<strong>de</strong>ls seus costums, creences, objectes, mitjans <strong>de</strong><br />
vida, vestimentes i adorns. Per a po<strong>de</strong>r comprendre, interpretar<br />
i difondre el valor d’estes primitives formes d’art,<br />
s’ha inaugurat l’Ecomuseu <strong>de</strong> Bicorp, en les sales <strong>de</strong>l qual<br />
po<strong>de</strong>m trobar plafons explicatius, fi<strong>de</strong>ls reproduccions <strong>de</strong><br />
34 ABante Gener 2010<br />
les pintures rupestres i audiovisuals. El centre ens introduïx<br />
en primer lloc en la geografia i orografia <strong>de</strong>l massís<br />
<strong>de</strong>l Caroig, una plataforma calcària solcada per una xarxa<br />
<strong>de</strong> barrancs les aigües <strong>de</strong>ls quals van a parar al riu Xúquer.<br />
Durant la prehistòria, esta zona va tindre una notable ocupació<br />
humana, tal com testimonien les pintures rupestres,<br />
consi<strong>de</strong>ra<strong>de</strong>s Bé d’Interés <strong>Cultura</strong>l i <strong>de</strong>clara<strong>de</strong>s Patrimoni<br />
Mundial per la UNESCO el 1998.<br />
D’entre totes, les més famoses i reconegu<strong>de</strong>s són les <strong>de</strong><br />
les coves <strong>de</strong> l’Aranya, situa<strong>de</strong>s al marge esquerre <strong>de</strong>l barranc<br />
d’Hongares, afluent <strong>de</strong>l Cazuma.<br />
El Centre d’Interpretació <strong>de</strong> Patrimoni <strong>de</strong> Bicorp tracta <strong>de</strong><br />
promoure el <strong>de</strong>senvolupament sostenible <strong>de</strong> la zona i donar<br />
a conéixer el gran valor arqueològic <strong>de</strong>l conjunt <strong>de</strong><br />
pintures rupestres <strong>de</strong>l massís <strong>de</strong>l Caroig, la importància<br />
històrica <strong>de</strong>l nucli antic <strong>de</strong> Bicorp, que conté edificis monumentals<br />
i jaciments <strong>de</strong> l’edat <strong>de</strong>l bronze i <strong>de</strong> les èpoques<br />
ibèrica, romana i musulmana, i el valor patrimonial<br />
<strong>de</strong> la localitat.
PROTECCIÓ DEL<br />
PATRIMONI MILITAR<br />
E El<br />
primer pas és la documentació.<br />
Després <strong>de</strong>ls estudis<br />
científics <strong>de</strong> la línia <strong>de</strong>fensiva <strong>de</strong>nominada<br />
“<strong>La</strong> Immediata” fets pel<br />
professor José Durbán Aparisi, se<br />
n’estan documentant tres trams,<br />
procedint a l’alçament topogràfic<br />
d’elements d’enginyeria militar<br />
dins <strong>de</strong>l projecte <strong>de</strong>nominat “Documentació<br />
<strong>de</strong> línies <strong>de</strong>fensives<br />
<strong>de</strong>ls centres <strong>de</strong> resistència València<br />
la Vella i Los Carasoles”.<br />
Els treballs, en curs <strong>de</strong> finalització,<br />
han donat múltiples informacions:<br />
l’estat i la ubicació <strong>de</strong>ls elements<br />
<strong>de</strong>fensius, la relació entre ells, les<br />
zones <strong>de</strong> visibilitat, l’abast <strong>de</strong> les<br />
armes... Tota esta informació s’ha<br />
inclòs en una base <strong>de</strong> da<strong>de</strong>s, en<br />
procés <strong>de</strong> revisió, que serà penjada a la pàgina web <strong>de</strong> la<br />
Direcció General <strong>de</strong> Patrimoni <strong>Cultura</strong>l Valencià els pròxims<br />
dies.<br />
<strong>La</strong> “Línia Immediata” estava ubicada a uns onze quilòmetres<br />
al voltant <strong>de</strong> València i constituïa l’última <strong>de</strong>fensa <strong>de</strong> la<br />
capital <strong>de</strong> la república en cas d’un bloqueig militar, que mai<br />
es va dur a terme. <strong>La</strong> distància elegida superava en un parell<br />
<strong>de</strong> quilòmetres l’abast <strong>de</strong> les armes utilitza<strong>de</strong>s per la facció<br />
nacional, en un intent d’evitar un bombar<strong>de</strong>ig a la ciutat<br />
mateix, com ocorria a Madrid diàriament durant aquells<br />
mesos. Iniciada el 1938, la “Línia Immediata” no arribà a acabar-se<br />
totalment a causa <strong>de</strong>ls es<strong>de</strong>veniments històrics.<br />
No obstant això, constituïx un exemple d’organització <strong>de</strong><br />
NOTÍCIES<br />
Patrimoni militar <strong>de</strong> la Guerra Civil N<br />
<strong>La</strong> Direcció General <strong>de</strong> Patrimoni <strong>Cultura</strong>l Valencià ha iniciat els inventaris <strong>de</strong>l<br />
patrimoni militar <strong>de</strong> la Guerra Civil amb vista a la possible protecció, conservació,<br />
posada en valor i difusió.<br />
Vista <strong>de</strong>s <strong>de</strong>l búnquer.<br />
la <strong>de</strong>fensa <strong>de</strong>l territori en una contesa <strong>de</strong> trinxeres. El seu<br />
traçat ha pogut conservar-se en gran part perquè està<br />
ubicat en un lloc <strong>de</strong> difícil accés, per una banda, i perquè<br />
forma part <strong>de</strong> zones protegi<strong>de</strong>s pel seu valor mediambiental,<br />
per una altra.<br />
Després <strong>de</strong> la documentació vindrà la valoració <strong>de</strong>ls elements<br />
existents, tant per a posar-los en valor per mitjà <strong>de</strong><br />
recorreguts i senyalització, com per a protegir-los a través<br />
<strong>de</strong>ls diversos instruments que atorga la Llei <strong>de</strong>l Patrimoni<br />
<strong>Cultura</strong>l Valencià: dotant la major <strong>de</strong>ls elements<br />
existents <strong>de</strong>l reconeixement <strong>de</strong> Bé <strong>de</strong> Rellevància Local i<br />
reservant la màxima categoria <strong>de</strong> Bé d’Interés <strong>Cultura</strong>l<br />
per als més rellevants.<br />
Gener 2010 ABante 35
E<br />
ENTREVISTA<br />
Fenando García Fontanet<br />
FERNANDO GARCÍA FONTANET<br />
— Director <strong>de</strong>l Centre <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> Tradicional-Museu Escolar <strong>de</strong> Pusol<br />
“Cada peça que han anat aportant els<br />
ciutadans ha format part <strong>de</strong> la vida <strong>de</strong><br />
la nostra ciutat”<br />
BLANCA LÓPEZ HANDRICH<br />
Al final <strong>de</strong>ls anys seixanta, els mestres <strong>de</strong> l’escola unitària<br />
<strong>de</strong> la localitat elxana <strong>de</strong> Pusol, encapçalats per Fernando<br />
García Fontanet, van posar en marxa un innovador<br />
projecte pedagògic en què els infants estudiaven les<br />
diverses matèries a partir <strong>de</strong> la seua realitat quotidiana i<br />
immediata: l’escola i el medi rural en què s’ubicava. Gràcies<br />
al seu treball i a la implicació <strong>de</strong>ls seus familiars, els<br />
alumnes van aconseguir recuperar oficis, tradicions, ferramentes<br />
i utensilis que s’estaven per<strong>de</strong>nt. El centre va<br />
acollir diverses exposicions etnogràfiques fruit d’este<br />
treball i, amb el temps, va acabar convertint-se en el<br />
Centre <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> Tradicional — Museu Escolar <strong>de</strong> Pusol,<br />
un centre <strong>de</strong> referència que acaba <strong>de</strong> rebre el reconeixement<br />
<strong>de</strong> la UNESCO, gràcies al suport <strong>de</strong> la <strong>Conselleria</strong><br />
<strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> i <strong>Esport</strong>, que el va presentar per a esta<br />
qualificació. El seu director, Fernando García Fontanet,<br />
ens dóna les claus d’esta excel·lent labor.<br />
¿COM HAN REBUT EL RECENT RECONEIXEMENT DE LA<br />
UNESCO EN EL REGISTRE DE PRÀCTIQUES EXCEL·LENTS EN<br />
MATÈRIA DE SALVAGUARDA DEL PATRIMONI CULTURAL<br />
IMMATERIAL?<br />
Per a nosaltres ha sigut una immensa alegria perquè<br />
no esperàvem este reconeixement mundial, ja que<br />
només s’han aprovat tres projectes internacionalment.<br />
Això ha enfortit els ànims <strong>de</strong> l’equip i <strong>de</strong> les<br />
persones que intervenen en este projecte educatiu.<br />
¿QUIN ÉS L’ORIGEN DEL PROJECTE?<br />
Fa ja quaranta-dos anys que treballem en el projecte,<br />
36 ABante Gener 2010<br />
i, a poc a poc, quan esta escola unitària era verda<strong>de</strong>rament<br />
unitària, ens limitàvem a l’estudi <strong>de</strong> l’escola i<br />
<strong>de</strong> la partida rural on se situa. I a poc a poc vam anar<br />
captant les persones <strong>de</strong> l’entorn, que van col·laborar<br />
amb el col·legi en tots els aspectes <strong>de</strong> la posada al<br />
punt, la remo<strong>de</strong>lació, la construcció i els tallers, i van<br />
ajudar els alumnes a recuperar la seua pròpia història<br />
i costums.<br />
¿COM VA SORGIR LA IDEA DE CONVERTIR ESTE CENTRE<br />
PEDAGÒGIC EN UN MUSEU?<br />
El nostre projecte educatiu no sols comprén la recuperació<br />
<strong>de</strong>ls usos i costums, les tradicions i els oficis<br />
perduts, sinó que és més ampli, perquè estudia la<br />
naturalesa, els comportaments, la sociabilitat, els hàbits,<br />
la laboriositat, l’esforç. Tot això ho cultivem ací.<br />
El tema etnològic va sorgir com un més <strong>de</strong>ls productes<br />
que tenim ací, encara que potser és el més vistós<br />
<strong>de</strong> tots els que produïm. Al llarg <strong>de</strong>ls anys, a través<br />
d’exposicions i visites <strong>de</strong> personalitats, hem anat<br />
ampliant l’àrea d’influència i no sols ens ocupem <strong>de</strong>l<br />
camp d’Elx, sinó que hem introduït el comerç i la<br />
indústria, i finalment, qualsevol aspecte <strong>de</strong> la vida<br />
<strong>de</strong> la ciutat està arreplegat ací, <strong>de</strong> manera que la<br />
gent ve a fer les seues donacions per a perpetuar-se i<br />
que el seu nom i les seues coses no es per<strong>de</strong>n. Ens<br />
porten, per exemple, els records <strong>de</strong>ls avis que han<br />
estat en la guerra <strong>de</strong> Cuba, o els vestits <strong>de</strong>ls segles<br />
XVII, XVIII i XIX. Hi ha una gran quantitat d’elements<br />
que, si no hagueren sigut donats, haurien <strong>de</strong>saparegut.<br />
Cada peça que han anat aportant els ciutadans<br />
ha format part <strong>de</strong> la vida <strong>de</strong> la nostra ciutat.
Fernando García Fontanet, director <strong>de</strong>l Centro <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> Tradicional-Museo Escolar <strong>de</strong> Pusol.<br />
“El tema etnológico surgió como<br />
uno más <strong>de</strong> los productos que<br />
tenemos aquí, aunque quizá sea<br />
el más vistoso <strong>de</strong> todos”<br />
EL MUSEU POSSEÏX UNA REPRODUCCIÓ MOLT FIDEL D’UNS DELS<br />
CARRERS COMERCIALS D’ELX TAL COM ERA EN LES PRIMERES DÈ-<br />
CADES DEL SEGLE XIX, AMB ELEMENTS ORIGINALS. ¿COM VAN<br />
COMENÇAR A RECUPERAR ESTOS ESTABLIMENTS?<br />
<strong>La</strong> primera va ser la Drogueria Seguí, que és la botiga<br />
més emblemàtica <strong>de</strong>l carrer Salvador d’Elx. Quan es<br />
van jubilar els dos germans, no volien que es per<strong>de</strong>ra<br />
la memòria <strong>de</strong> la botiga, i ens la van oferir íntegra.<br />
Vam portar el mobiliari, productes, documentació,<br />
cartells… Increïble. Hi ha prou objectes per a formar<br />
ENTREVISTA<br />
Fenando García Fontanet E<br />
un ecomuseu amb esta botiga. A partir d’aleshores,<br />
quan es van anar jubilant les persones que regentaven<br />
els recintes comercials més emblemàtics <strong>de</strong> la<br />
ciutat, van <strong>de</strong>positar ací els seus fons. I per això els<br />
col·locàrem, a mesura que venien, l’un al costat <strong>de</strong><br />
l’altre, i ací tenim un carrer Salvador, amb la recuperació<br />
<strong>de</strong>l comerç tradicional <strong>de</strong> la ciutat.<br />
LA METODOLOGIA D’ESTE CENTRE ÉS MOLT INNOVADORA,<br />
¿L’HAN EXPORTADA A CENTRES SIMILARS?<br />
Han vingut <strong>de</strong> Catalunya, <strong>de</strong> Navarra, <strong>de</strong>l País Basc,<br />
<strong>de</strong> Galícia, també hem participat com a ponents a Salamanca<br />
en la vint-i-cinc edició <strong>de</strong> la creació <strong>de</strong>l Centre<br />
<strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> Tradicional. Quan explicàrem el projecte<br />
a la gent, els va encantar, i van vindre <strong>de</strong>ls centres<br />
<strong>de</strong> cultura tradicional <strong>de</strong> tot Espanya. A partir<br />
d’aleshores no han cessat <strong>de</strong> cridar-nos com a ponents<br />
Gener 2010 ABante 37
E<br />
ENTREVISTA<br />
Fenando García Fontanet<br />
<strong>La</strong> Consellera <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> i <strong>Esport</strong>, Trini Miró, durant la seva visita al Centre <strong>de</strong> <strong>Cultura</strong> Tradicional-Museu Escolar <strong>de</strong> Pusol.<br />
per a explicar el projecte, perquè és un projecte que<br />
ha anat directament al problema: a través <strong>de</strong>ls xiquets,<br />
conscienciar la societat perquè <strong>de</strong>posite els<br />
fons més íntims.<br />
EN UNA ÈPOCA DE GLOBALITZACIÓ, NOVES TECNOLOGIES I<br />
PLAYSTATION, ¿ÉS COMPLICAT MANTINDRE ESTE SISTEMA?<br />
El problema ha sigut la globalització, que ha <strong>de</strong>shumanitzat<br />
l’ensenyança i ha <strong>de</strong>sarrelat els alumnes<br />
<strong>de</strong>ls seus llocs. Per això, en molts poblets on van<br />
traure els alumnes <strong>de</strong> l’escola unitària, ara s’hi ha<br />
tornat. <strong>La</strong> gent jove està tornant una altra vegada a<br />
les seues arrels i es manté este tipus d’ensenyança,<br />
que és el més humà i el més efectiu que s’ha comprovat<br />
que hi ha. En altres països europeus es va globalitzar<br />
tot, i han tornat una altra vegada a les escoles<br />
unitàries, perquè donaven vida, dinamitzaven la<br />
vida <strong>de</strong>l camp. L’escola sempre ha sigut el centre<br />
neuràlgic on s’han centralitzat els problemes <strong>de</strong> la<br />
partida rural, <strong>de</strong>l poblet. Crec que és la forma més<br />
bonica <strong>de</strong> formar un xiquet, perquè encara tenen l’oportunitat<br />
que un mestre puga mo<strong>de</strong>lar un xiquet i<br />
ell recor<strong>de</strong> el seu professor.<br />
¿CREU QUE HI HA RISC DE PERDRE O OBLIDAR TRADICIONS,<br />
OFICIS O TESTIMONIS ORALS SI NO ES FA UNA LABOR DE<br />
RECUPERACIÓ COM ESTA?<br />
38 ABante Gener 2010<br />
“Quan et <strong>de</strong>cidixes a <strong>de</strong>dicar-te<br />
a l’ensenyança, saps que el fruit<br />
es veu al cap <strong>de</strong>ls anys”<br />
Efectivament, la transmissió oral cada vegada es veu<br />
més reduïda, perquè les unitats familiars ja no són tacomplexes<br />
com fa <strong>de</strong>u anys, quan es transmetia molt<br />
la tradició. Ara s’ha <strong>de</strong>shumanitzat la família també;<br />
no estan en contacte els uns amb els altres, no hi ha<br />
transmissió i hi ha un greu perill d’abandó <strong>de</strong> tot. I a<br />
més la televisió va inculcant noves tradicions com celebrar<br />
Halloween en compte <strong>de</strong> Tots Sants.<br />
FA MÉS DE QUARANTA ANYS QUE ESTÀ AL CAPDAVANT D’ESTE<br />
MUSEU, ¿COM SE SENT QUAN MIRA ARRERE I CONTEMPLA EL<br />
TREBALL REALITZAT?<br />
Quan et <strong>de</strong>cidixes a <strong>de</strong>dicar-te a l’ensenyança, saps<br />
que el fruit es veu al cap <strong>de</strong>ls anys. Per això, els professors<br />
que estan poc <strong>de</strong> temps en un centre, mai podran<br />
veure l’esforç que han fet. I jo ara veig això com<br />
una cosa natural, amb la satisfacció que tinc uns companys<br />
que continuen les mateixes línies pedagògiques<br />
<strong>de</strong> sempre, uns pares que estan <strong>de</strong>sitjosos que els seus<br />
fills reben este tipus d’ensenyança, i un or<strong>de</strong>, una<br />
col·laboració i una participació total <strong>de</strong> les famílies,<br />
que estan veient resultats <strong>de</strong>s <strong>de</strong>l primer dia.
GENER<br />
Reials Drassanes<br />
Fins al 17 gener<br />
<strong>La</strong> interacció plàstica.<br />
Rodolfo Navarro.<br />
Centre <strong>de</strong>l Carme<br />
Fins al 10 gener<br />
L’empremta fotogràfica en la nova<br />
pintura realista.<br />
Delegació Comunitat <strong>Valenciana</strong><br />
a Madrid<br />
Gener-març<br />
Aurora Valero. Vents favorables.<br />
Museu <strong>de</strong> Belles Arts <strong>de</strong> València<br />
Fins al 10 gener<br />
L’esplendor <strong>de</strong>l Renaixement<br />
a Aragó.<br />
FEBRER<br />
Centre <strong>de</strong>l Carme<br />
Febrer-maig<br />
Cartografies <strong>de</strong> la creativitat.<br />
100% valencians<br />
Delegació Comunitat <strong>Valenciana</strong> a<br />
Madrid<br />
Gener-març<br />
Aurora Valero. Vents favorables.<br />
Fundació Chirivella Soriano<br />
Febrer-abril<br />
Pintura, expressionisme i kitsch.<br />
<strong>La</strong> generació <strong>de</strong> l’entusiasme (els 80).<br />
Llotja <strong>de</strong>l Peix d’Alacant<br />
Febrer-maig<br />
Emilio Varela<br />
Museu <strong>de</strong> Belles Arts <strong>de</strong> Castelló<br />
Febrer-maig<br />
Enric Mestre<br />
Museu <strong>de</strong> Belles Arts <strong>de</strong> València<br />
Febrer-maig<br />
Memòria i art <strong>de</strong> l’esperit cartoixà.<br />
<strong>La</strong>s cartoixes valencianes<br />
MARÇ<br />
Centre <strong>de</strong>l Carme<br />
Febrer-maig<br />
Cartografies <strong>de</strong> la creativitat. 100% valencians<br />
Delegació Comunitat <strong>Valenciana</strong><br />
a Madrid<br />
Gener-març<br />
Aurora Valero. Vents favorables.<br />
AGENDA<br />
ExposicionsA<br />
Fundació Chirivella Soriano<br />
Febrer-abril<br />
Pintura, expressionisme i kitsch.<br />
<strong>La</strong> generació <strong>de</strong> l’entusiasme (els 80).<br />
<strong>La</strong> Gallera<br />
Fins al 28 <strong>de</strong> març<br />
Insolació. Francis Naranjo<br />
Llotja <strong>de</strong>l Peix d’Alacant<br />
Febrer-maig<br />
Emilio Varela<br />
Museu d’Art Contemporani d’Alacant<br />
Condició cinètica<br />
Museu <strong>de</strong> Belles Arts <strong>de</strong> Castelló<br />
Febrer-maig<br />
Enric Mestre<br />
Museu <strong>de</strong> Belles Arts <strong>de</strong> València<br />
Febrer-maig<br />
Memòria i art <strong>de</strong> l’esperit cartoixà.<br />
<strong>La</strong>s cartoixes valencianes<br />
Gener 2010 ABante 39
A<br />
AGENDA<br />
Activitats<br />
MUSEUS I COL·LECCIONS MUSEOGRÀFIQUES<br />
ADSCRITS A LA DIRECCIÓ GENERAL DE<br />
PATRIMONI CULTURAL VALENCIÀ<br />
Museu Arqueològic <strong>de</strong> Sagunt<br />
C/ <strong>de</strong>l Castell, s/n. 46500 Sagunt. València.<br />
Tel: 96 266 55 81<br />
Web: www.cult.gva.es/dgpa/sagunto/<br />
Horari: Hivern: <strong>de</strong> dimarts a dissabte, <strong>de</strong> 11 h a 18 h; diumenges i festius, d’11 h a<br />
15 h. Estiu: <strong>de</strong> dimarts a dissabte, <strong>de</strong> 11 h a 20 h; diumenges i festius, d’11 h a 15 h.<br />
Museu <strong>de</strong> Belles Arts <strong>de</strong> València<br />
C/ Sant Pius V, núm. 9. 46010 València.<br />
Tel: 96 387 03 00<br />
Web: www.museobellasartesvalencia.gva.es<br />
Horari: <strong>de</strong> dimarts a diumenge, <strong>de</strong> 10 h a 20 h.<br />
Museu <strong>de</strong> Belles Arts <strong>de</strong> València - Centre <strong>de</strong>l Carme<br />
C/ Museu, 3. 46003 València.<br />
Tel: 96 387 03 00<br />
Horari: <strong>de</strong> dimarts a diumenges i festius, <strong>de</strong> 10 h a 20 h.<br />
Museu <strong>de</strong> la Impremta i <strong>de</strong> les Arts Gràfiques<br />
Monestir Santa Maria <strong>de</strong>l Puig<br />
C/ <strong>de</strong> Joanot Martorell, 6<br />
46540 El Puig. València.<br />
Visita guiada amb cita prèvia: 96 196 12 72<br />
Horari: <strong>de</strong> dimarts a dissabte, <strong>de</strong> 10 h a 14 h i <strong>de</strong> 16 h a 18 h.<br />
Diumenges i festius, <strong>de</strong> 10 h a 14 h.<br />
Museu <strong>de</strong> la Valltorta<br />
Partida Pla <strong>de</strong> l’Om, s/n. 12179 Tírig. Castelló.<br />
Tel: 96 476 10 25<br />
Web: www.gva.es/tirig/tirig3.html<br />
Horari: D’octubre a abril: <strong>de</strong> dimarts a diumenge, <strong>de</strong> 10 h a 14 h i <strong>de</strong> 16 h a 19 h.<br />
De maig a setembre: <strong>de</strong> dimarts a diumenge, <strong>de</strong> 10 h a 14 h i <strong>de</strong> 17 h a 20 h.<br />
40 ABante Gener 2010<br />
AGENDA D’ACTIVITATS<br />
Gener<br />
Museu Arqueològic d’Alacant, MARQ.<br />
Als confins d’El Argar. Una cultura <strong>de</strong> l’edat<br />
<strong>de</strong>l bronze a Alacant. Fins a febrer.<br />
MUA – Museu <strong>de</strong> la Universitat d’Alacant<br />
Sala Sempere: Retorn als orígens, d’Elvira<br />
Pizano. Fins a febrer.<br />
Sala Naias: D’un món a un altre. Exposició<br />
fotogràfica organitzada per les Alliances<br />
Françaises d’Espanya. Fins a febrer.<br />
Sala 365: Pepe Azorín. Investigaciones sobre<br />
el dibujo, 1995-2010. Fins a febrer.<br />
Museo Julio Quesada <strong>de</strong> Crevillent<br />
Julio Quesada y la Semana Santa.<br />
Fins a febrer.<br />
Museu Etnològic d’Oliva<br />
Pobles abandonats, pobles en la memoria.<br />
Exposició <strong>de</strong>l Museu d’Etnologia <strong>de</strong><br />
València. Fins a febrer.<br />
Museu <strong>de</strong>l Taulell d’Onda<br />
Exposició Noves Adquisicions, 2003-2008.<br />
<strong>La</strong> Casa Gran – Museu Etnològic <strong>de</strong> la Pobla<br />
<strong>de</strong> Vallbona<br />
Un any <strong>de</strong> festes a <strong>La</strong> Pobla. (Fotografía).<br />
Fins a febrer.<br />
MUVIM<br />
Sala alta: Desitjos, promeses, realitats: huit<br />
objectius per al <strong>de</strong>senvolupament. Fins a<br />
febrer.<br />
Sala baixa: Eduardo Arroyo: boxa i<br />
literatura. Fins a febrer.<br />
Impresos d’avantguarda a Espanya, 1912-<br />
1936. Fins a febrer.<br />
Sala Alfons Roig: Maçoneria i il.lustració.<br />
Obres <strong>de</strong>l museu <strong>de</strong> la Francmaçoneria <strong>de</strong><br />
París. Fins a febrer.<br />
Vestíbul: SIC, Velluters. Fins a febrer.<br />
Ciutat Vella i participació ciutadana.<br />
Fins a febrer.<br />
Febrer<br />
Museu Arqueològic d’Alacant, MARQ.<br />
Als confins d’El Argar. Una cultura <strong>de</strong> l’edat<br />
<strong>de</strong>l bronze a Alacant.<br />
MUA – Museu <strong>de</strong> la Universitat d’Alacant<br />
Sala Altamira: Cabezo Redondo. 60 anys<br />
d’excavacions i estudis. Fins a abril.<br />
Sala Sempere: Retorn als orígens, d’Elvira<br />
Pizano.<br />
Sala Naias: D’un món a un altre. Exposició<br />
fotogràfica organitzada per les Alliances<br />
Françaises d’Espanya.<br />
Sala 365: Pepe Azorín. Investigacions sobre<br />
el dibuix, 1995-2010.<br />
Museu Julio Quesada <strong>de</strong> Crevillent<br />
Julio Quesada i la Setmana Santa.<br />
Fins a febrer.<br />
II Trobada Interdiocesana <strong>de</strong> Confraries i
Obra <strong>de</strong> J.L. Jover exposada en el MUVIM. Museu <strong>de</strong> la taulell a Onda.<br />
Germandats <strong>de</strong> Setmana Santa <strong>de</strong> la<br />
Comunitat <strong>Valenciana</strong>, 6 <strong>de</strong> febrer.<br />
<strong>La</strong> col·lecció plàstica <strong>de</strong> l’Ajuntament <strong>de</strong><br />
Crevillent. Fins a març.<br />
Guanyador Concurs <strong>de</strong> Fotografia 2009.<br />
Fins a març.<br />
Els divendres <strong>de</strong>l MUSS: conferència por<br />
<strong>de</strong>terminar. 26 <strong>de</strong> febrer.<br />
Museu <strong>de</strong>l Taulell d’Onda<br />
Exposició Premio Alfa <strong>de</strong> Oro 2005-2009.<br />
Museu Etnològic d’Oliva<br />
Pobles abandonats, pobles en la memoria.<br />
Exposició <strong>de</strong>l Museu d’Etnologia <strong>de</strong><br />
València.<br />
<strong>La</strong> Casa Gran – Museu Etnològic <strong>de</strong> la Pobla<br />
<strong>de</strong> Vallbona<br />
Un any <strong>de</strong> festes a <strong>La</strong> Pobla. (Fotografía).<br />
Fins a febrer.<br />
Històries <strong>de</strong> <strong>La</strong> Pobla per a xiquets. Contes<br />
tradicionals valencians.<br />
28 <strong>de</strong> febrer:<br />
17.00-17.45 h conte en valencià<br />
17.45- 18.30 h conte en castellà<br />
MUVIM<br />
Sala alta: Desitjos, promeses, realitats: huit<br />
objectius per al <strong>de</strong>senvolupament.<br />
Sala baixa: Eduardo Arroyo: boxa i<br />
literatura.<br />
Impresos d’avantguarda a Espanya,<br />
1912-1936.<br />
Sala Alfons Roig: Maçoneria i il.lustració.<br />
Obres <strong>de</strong>l museu <strong>de</strong> la Francmaçoneria <strong>de</strong><br />
París.<br />
Vestíbul: SIC, Velluters.<br />
Ciutat Vella i participació ciutadana.<br />
Març<br />
MUA – Museu <strong>de</strong> la Universitat d’Alacant<br />
Sala Sempere:<br />
Mulier, mulieris”, IV Convocatòria d’Arts<br />
Plàstiques 2010. Fins a maig.<br />
Sala 365: Pepe Azorín. Investigacions sobre<br />
el dibuix, 1995-2010. Fins a abril.<br />
Museu Julio Quesada <strong>de</strong> Crevillent<br />
400 anys <strong>de</strong> religió a Crevillent. Fins a abril.<br />
<strong>La</strong> col·lecció pictòrica <strong>de</strong> l’Ajuntament <strong>de</strong><br />
Crevillent.<br />
1910-2010. Félix Can<strong>de</strong>la. Fins maig.<br />
Museu Etnològic d’Oliva<br />
Homenaje a Francisco Brines. Fins a abril.<br />
Museu <strong>de</strong>l Mar i <strong>de</strong> la Sal – Torrevieja<br />
Sala d’Exposicions <strong>de</strong>ls Aljubs:<br />
VII Exposició <strong>de</strong> Mo<strong>de</strong>lisme Naval Estàtic i<br />
Radiocontrol Ciutat <strong>de</strong> Torrevieja. Fins<br />
maig.<br />
Jardí <strong>de</strong> les Nacions:<br />
Exhibicions <strong>de</strong> radiocontrol al llac <strong>de</strong>l Jardí <strong>de</strong><br />
les Nacions. Diumenges <strong>de</strong> 11h a 14h.<br />
<strong>La</strong> Casa Gran – Museu Etnològic <strong>de</strong> la Pobla<br />
<strong>de</strong> Vallbona<br />
Quant hem canviat!!! (Utensilis).<br />
Fins a abril.<br />
Històries <strong>de</strong> <strong>La</strong> Pobla per a xiquets.<br />
Contes tradicionals valencians.<br />
28 <strong>de</strong> març:<br />
17.00-17.45 h Conte en valencià<br />
17.45- 18.30 h Conte en castellà<br />
MUVIM<br />
Sala alta: Fragments d’un any. Fins a maig.<br />
Sala baja: Artel. Art d’ús diari. 1908-1935.<br />
Fins a maig.<br />
AGENDA<br />
ActivitatsA<br />
Sala Alfons Roig:<br />
Mèxic il.lustrat. Llibres i revistes. 1920-1950.<br />
Fins a maig.<br />
Vestíbul: J.L. Jover. Collages. Fins a maig.<br />
Abril<br />
Museo Julio Quesada <strong>de</strong> Crevillent .<br />
1910-2010 Félix Can<strong>de</strong>la.<br />
Museu Etnològic d’Oliva.<br />
Març- abril. Homenatge a Francisco Brines.<br />
Abril-maig. Les dones en la prehistòria.<br />
Exposició <strong>de</strong>l Museu <strong>de</strong> Prehistòria <strong>de</strong> València.<br />
<strong>La</strong> Casa Gran-Museu Etnològic <strong>de</strong> la Pobla<br />
<strong>de</strong> Vallbona.<br />
Imatges <strong>de</strong> l’interior. Fotografía australiana<br />
<strong>de</strong> frontera: 1810-1940.<br />
25 <strong>de</strong> abril: Històries <strong>de</strong> la pobla per a<br />
xiquets.<br />
Pobles tradicionals valencians. 17 a 17.45h:<br />
Valencià. 17.45-18h: Castellà.<br />
Museo Julio Quesada <strong>de</strong> Crevillent .<br />
400 años <strong>de</strong> religió en Crevillent.<br />
Museu <strong>de</strong> la Universitat d’Alacant, MUA.<br />
Sala Sempere. Març-maig: Mulier Mulieris. IV<br />
Convocatòria d’Arts Plàstiques.<br />
Sala 365. Gener - abril: Pepe Azorín,<br />
Investigació sobre el dibuix. 1995-2010.<br />
Museu Valencià <strong>de</strong> la Il·lustració i <strong>de</strong> la<br />
Mo<strong>de</strong>rnitat.<br />
Sala Baja: Artell. Art d’Ús Diari, 1908-1935.<br />
Sala Alfons Roig: Mèxic Il·lustrat. Llibres i<br />
Revistes 1920-1950.<br />
Sala vestíbul: J.L. Jover. Collages.<br />
Sala Alta: Fragments d’un Any.<br />
Gener 2010 ABante 41
A<br />
ANNEX<br />
Accions <strong>de</strong> la Direcció General<br />
BÉNS D’INTERÉS CULTURAL (BICS)<br />
Declarats<br />
Ares <strong>de</strong>l Maestre: Barranc <strong>de</strong>ls Molins.<br />
Castielfabib: Església parroquial <strong>de</strong> Nuestra<br />
Señora <strong>de</strong> los Ángeles.<br />
Requena: Església <strong>de</strong> San Nicolás <strong>de</strong> Bari.<br />
Utiel: Església parroquial <strong>de</strong> l’Asunción <strong>de</strong><br />
Nuestra Señora.<br />
València: Monestir <strong>de</strong> Sant Miquel <strong>de</strong>ls<br />
Reis.<br />
Incoats<br />
Orihuela: Reial Monestir <strong>de</strong> la Visitación<br />
<strong>de</strong> Santa María. Santuari <strong>de</strong> Nuestra Señora<br />
<strong>de</strong> Monserrate.<br />
PATRIMONI ARQUEOLÒGIC<br />
Cullera: Soterraments d’època romana en<br />
les obres d’urbanització <strong>de</strong>l carrer 25<br />
d’Abril.<br />
Alginet: Intervenció arqueològica al fossat<br />
<strong>de</strong>l castell. Troba<strong>de</strong>s unes finestres<br />
que <strong>de</strong>vien comunicar amb el passadís<br />
interior i la torre a l’angle nord-oest <strong>de</strong>l<br />
castell.<br />
Sagunt: Trobat un cementeri jueu al<br />
vessant nord <strong>de</strong>l turó <strong>de</strong>l castell, una torre<br />
<strong>de</strong> planta quadrangular, un llenç <strong>de</strong><br />
muralla i una espitllera en el projecte<br />
d’intervenció al castell <strong>de</strong> Sagunt.<br />
Villena: Protecció i restauració <strong>de</strong> l’antosta<br />
<strong>de</strong> l’edat <strong>de</strong>l bronze <strong>de</strong> Cabezo Redondo.<br />
RECONEIXEMENTS DE MUSEUS I<br />
COL·LECCIONS MUSEOGRÀFIQUES<br />
PERMANENTS, 2009<br />
Alaquàs: Castell-Palau.<br />
Almoines: Museu <strong>de</strong>l Ferrocarril Alcoi-<br />
Gandia i Port d’Almoines.<br />
Crevillent: Museu <strong>de</strong> la Setmana Santa<br />
Museu Pintor Julio Quesada.<br />
<strong>La</strong> Vila Joiosa: Museu Valencià <strong>de</strong>l Xocolate.<br />
Casa Museu <strong>de</strong> la Barbera <strong>de</strong> l’Aragonés.<br />
Onda: Col·lecció Municipal <strong>de</strong> Paleontologia<br />
i Mineralogia <strong>de</strong> l’Ajuntament d’Onda.<br />
ADQUISICIÓ D’OBRAS<br />
<strong>La</strong> Pietat <strong>de</strong> Joan <strong>de</strong> Joanes. Museu <strong>de</strong> Belles<br />
Arts <strong>de</strong> València.<br />
42 ABante Gener 2010<br />
RESTAURACIONS<br />
Patrimoni Immoble<br />
Albaida: Mur <strong>de</strong>l carrer Trinitat <strong>de</strong>l castell<br />
palau <strong>de</strong>ls Milà d’Aragó.<br />
Algemesí: Pintura mural El Mannà <strong>de</strong> l’església<br />
parroquial <strong>de</strong> Sant Jaume Apòstol.<br />
Almedíjar: Aqüeductes Alfara i HN.<br />
Alpuente: Castell i muralles. Llenços en<br />
l’interior <strong>de</strong> la població, en<strong>de</strong>rrocament i<br />
finalització <strong>de</strong> la tàpia. Policromia <strong>de</strong> la<br />
porta renaixentista <strong>de</strong> la torre <strong>de</strong> l’Aljama.<br />
Torre i tram <strong>de</strong> muralla.<br />
Altura: En<strong>de</strong>rrocament <strong>de</strong>l mur <strong>de</strong> la cuina<br />
<strong>de</strong> la cartoixa <strong>de</strong> Vall<strong>de</strong>crist i rehabilitació<br />
<strong>de</strong> les façanes <strong>de</strong> l’antiga església <strong>de</strong><br />
Sant Miquel Arcàngel (centre cultural).<br />
Ares <strong>de</strong>l Maestrat: Consolidació <strong>de</strong> tram<br />
<strong>de</strong> muralla.<br />
Artana: Aljub <strong>de</strong>l castell.<br />
Bejís: Segona fase <strong>de</strong> la restauració <strong>de</strong>l segon<br />
tram <strong>de</strong> l’aqüeducte romà.<br />
Benissa: Molí <strong>de</strong>l Quisi.<br />
Bocairent: Consolidació <strong>de</strong> l’àrea <strong>de</strong> ruïna<br />
núm.3 <strong>de</strong>l nucli antic <strong>de</strong> la vila<br />
(barri medieval).<br />
Buñol: Pintures murals <strong>de</strong> la capella <strong>de</strong> la Comunió<br />
<strong>de</strong> l’església <strong>de</strong> San Pedro Apóstol.<br />
Callosa <strong>de</strong>l Segura: Pintures murals <strong>de</strong> la<br />
capella <strong>de</strong> la Immaculada <strong>de</strong> l’església <strong>de</strong><br />
San Martín.<br />
Cervera <strong>de</strong>l Maestrat: A<strong>de</strong>quació <strong>de</strong> l’edifici<br />
i pintura <strong>de</strong> la torre i <strong>de</strong>l molí <strong>de</strong> l’oli.<br />
Chelva: Remo<strong>de</strong>lació <strong>de</strong> la plaça Major i<br />
restauració <strong>de</strong> la font <strong>de</strong> la plaça Major.<br />
Chulilla: Despreniments <strong>de</strong> la muralla <strong>de</strong>l<br />
castell.<br />
Cortes <strong>de</strong> Arenoso: Mur <strong>de</strong> la testera <strong>de</strong><br />
l’església <strong>de</strong> San Vicente.<br />
Cullera: Torre <strong>de</strong> l’Albacar-octogonal <strong>de</strong>l<br />
castell. Aljub <strong>de</strong>l castell.<br />
Fuentes <strong>de</strong> Ayódar: Molí.<br />
Fondó <strong>de</strong> les Neus: Primera capella <strong>de</strong> lateral<br />
dret <strong>de</strong> l’església <strong>de</strong> la Mare <strong>de</strong> Déu<br />
<strong>de</strong> les Neus.<br />
<strong>La</strong> Jana: Capella <strong>de</strong> la Mare <strong>de</strong> Déu <strong>de</strong>ls Àngels<br />
<strong>de</strong> l’església parroquial <strong>de</strong> Sant Bartomeu.<br />
<strong>La</strong> Torre <strong>de</strong> les Maçanes: Torre Major i llavador<br />
font Major.<br />
Llíria: Molí <strong>de</strong> la Parra.<br />
Montán: Eliminació d’humitats <strong>de</strong> l’exterior<br />
<strong>de</strong>l convent <strong>de</strong> servites.<br />
Morella: Ermita <strong>de</strong> la Puritat.<br />
Nules: Capella <strong>de</strong> Sant Josep <strong>de</strong> l’església<br />
<strong>de</strong> la Sagrada Família.<br />
Orihuela: Pintures <strong>de</strong>l tambor i el cambril<br />
<strong>de</strong> l’església monestir <strong>de</strong> Santa Ana.<br />
Palanques: Font Vella.<br />
Requena: Rehabilitació <strong>de</strong> l’antic convent<br />
<strong>de</strong> San Francisco.<br />
Serra Engarcerán: Nevera.<br />
Torrent: Arquets <strong>de</strong> Baix.<br />
Torres Torres: Restauració <strong>de</strong>l vestíbul i reparació<br />
<strong>de</strong> la séquia <strong>de</strong>ls banys àrabs.<br />
València: Ortofotos <strong>de</strong>ls paviments <strong>de</strong> taulellets<br />
<strong>de</strong>l Col·legi <strong>de</strong> l’Art Major <strong>de</strong> la Seda.<br />
Retirada d’etiquetes <strong>de</strong>l Saló <strong>de</strong> la Fama <strong>de</strong>l<br />
Col·legi <strong>de</strong> l’Art Major <strong>de</strong> la Seda.<br />
Capella <strong>de</strong>l rerealtar <strong>de</strong> l’església <strong>de</strong> Santa<br />
Maria <strong>de</strong>l Mar.<br />
Pintura mural <strong>de</strong>l reresagrari <strong>de</strong> l’església<br />
<strong>de</strong> la Mare <strong>de</strong> Déu <strong>de</strong> la Misericòrdia <strong>de</strong><br />
Campanar.<br />
Cobertes <strong>de</strong> l’església <strong>de</strong> Sant Agustí.<br />
Segona fase <strong>de</strong> les pintures murals <strong>de</strong> l’església<br />
<strong>de</strong>l Col·legi <strong>de</strong>l Patriarca.<br />
Vilafamés: Capella <strong>de</strong>l Palau <strong>de</strong>l Museu<br />
d’Art Contemporani.<br />
Xàtiva: Restauració i reforma <strong>de</strong> la capella<br />
gòtica <strong>de</strong> l’Hospital Municipal.<br />
Patrimoni Moble (IVACOR)<br />
Pintures <strong>de</strong> cavallet i grans formats<br />
Museu <strong>de</strong> Belles Arts <strong>de</strong> València<br />
Vicent Castelló, Somni <strong>de</strong> l’Infant Jesús.<br />
Pau Pontons, Martiri <strong>de</strong> sant Joan<br />
Evangelista.<br />
Pau Pontons, Degollació <strong>de</strong> Sant Joan<br />
Baptista.<br />
Jeroni Jacint Espinosa, Aparició <strong>de</strong> sant<br />
Pere i sant Pau a Constantí.<br />
Francesc Ribalta. Mare <strong>de</strong> Déu <strong>de</strong><br />
Portaceli.<br />
Obres <strong>de</strong>posita<strong>de</strong>s al Museu <strong>de</strong> Belles<br />
Arts <strong>de</strong> València<br />
Josep Benlliure Gil. <strong>La</strong> vi<strong>de</strong>nt.<br />
Reial Col·legi Seminari <strong>de</strong> Corpus<br />
Christi <strong>de</strong> València<br />
Còpia <strong>de</strong> Roger van <strong>de</strong>r Wey<strong>de</strong>n.<br />
Davallament.<br />
Catedral Metropolitana <strong>de</strong> Valéncia<br />
Jeroni Jacint Espinosa. Sagrada Família.<br />
Església <strong>de</strong> Santa Maria <strong>de</strong> Cocentaina<br />
(Alacant)<br />
Nicolau Borràs. Adoració <strong>de</strong>ls pastors.
ANNEX<br />
Accions <strong>de</strong> la Direcció General A<br />
Monestir <strong>de</strong> Sant Miquel <strong>de</strong>ls Reis, <strong>de</strong>clarat Bé d'Interès <strong>Cultura</strong>l. El Museu <strong>de</strong>l Ferrocarril Alcoi-Gandia ha estat<br />
reconegut com a museu.<br />
Església <strong>de</strong> San Juan Bautista <strong>de</strong> Chiva<br />
(València)<br />
Josep Vergara Gimeno. Martiri <strong>de</strong> sant<br />
Alexandre i sant Macari.<br />
Palau Arquebisbal <strong>de</strong> València<br />
Anònim <strong>de</strong>l segle XVIII. <strong>La</strong> Fe.<br />
Anònim <strong>de</strong>l segle XVIII. <strong>La</strong> Caritat.<br />
Museu d’Art Contemporani Vicente<br />
Aguilera Cerni <strong>de</strong> Vilafamés (Castelló)<br />
Francisco Cruz <strong>de</strong> Castro. Estos van ser<br />
els seus po<strong>de</strong>rs.<br />
Raul Torrent. Sense títol.<br />
Manuel Castañón. Exestenedor peça 1.<br />
Manuel Castañón. Exestenedor peça 2.<br />
Museu <strong>de</strong> la Ciutat. Ajuntament <strong>de</strong><br />
València<br />
Josep Benlliure Gil. Sant Francesc a la<br />
muntanya Bèrnia.<br />
Josep Benlliure Gil. <strong>La</strong> Ciociara.<br />
Ermita <strong>de</strong> Santa Llúcia <strong>de</strong> València<br />
Gaspar <strong>de</strong> Huerta. <strong>La</strong> Mare <strong>de</strong> Déu <strong>de</strong>ls<br />
Desemparats.<br />
PINTURA MURAL<br />
Església parroquial <strong>de</strong> San Juan Bautista<br />
<strong>de</strong> Chiva (València)<br />
Josep Vergara: Exaltació <strong>de</strong>l cor<strong>de</strong>r; Sant<br />
Pere i sant Pau.<br />
Reial Església <strong>de</strong>l Salvador <strong>de</strong> València<br />
Pintures murals <strong>de</strong> la volta <strong>de</strong> la nau central:<br />
cinc escenes <strong>de</strong> la passió <strong>de</strong> Crist.<br />
Palau <strong>de</strong> la Senyoria d’Alfara <strong>de</strong>l Patriarca<br />
Pintures murals.<br />
ESCULTURA DE FUSTA DAURADA I<br />
POLICROMADA<br />
Museu <strong>de</strong> Belles Arts <strong>de</strong> València<br />
Marçal <strong>de</strong> Sax. Retaule <strong>de</strong> Sant Miquel Arcàngel.<br />
Museu <strong>de</strong> la Setmana Santa d’Orihuela<br />
(Alacant)<br />
Francisco Salzillo.<br />
El penediment <strong>de</strong> sant Pere.<br />
Església parroquial <strong>de</strong> Sant Jaume Apòstol<br />
<strong>de</strong> la Pobla <strong>de</strong> Vallbona (València)<br />
Anònim valencià <strong>de</strong>l segle XV. Sant Jaume.<br />
ESCULTURA PÈTRIA<br />
Museu Municipal <strong>de</strong> l’Almodí <strong>de</strong> Xàtiva<br />
(València)<br />
Anònim <strong>de</strong>l segle XVIII. Al·legoria <strong>de</strong> la primavera,<br />
ca. 1790.<br />
METALLS I ORFEBRERIA<br />
Església <strong>de</strong> Sant Martí Bisbe i Sant Antoni<br />
Abat <strong>de</strong> València<br />
Mare <strong>de</strong> Déu <strong>de</strong> Gràcia amb l’Infant Jesús,<br />
segle XV.<br />
Creu gòtica amb lignum crucis, segle XIV.<br />
Creu gòtica amb peu gòtic<br />
Reliquiari <strong>de</strong> sant Martí, segle XVI.<br />
Reliquiari <strong>de</strong> santa Victòria, segle XVI.<br />
MOBILIARI<br />
Catedral Metropolitana <strong>de</strong> Valéncia<br />
Arqueta per a portar pergamí.<br />
CERÀMICA<br />
Ajuntament d’Alfara <strong>de</strong>l Patriarca<br />
Plafó ceràmic <strong>de</strong> Santa Rita <strong>de</strong> Cassià.<br />
Plafó ceràmic <strong>de</strong>l Baptisme <strong>de</strong> Crist.<br />
PUBLICACIONS<br />
El Arte Rupestre <strong>de</strong>l Arco Mediterráneo <strong>de</strong><br />
la Península Ibérica. 10 años en la lista <strong>de</strong>l<br />
Patrimonio Mundial <strong>de</strong> la UNESCO, (actas<br />
<strong>de</strong>l IV Congreso <strong>de</strong> Arte Rupestre <strong>de</strong>l Arco<br />
Mediterráneo <strong>de</strong> la Península Ibérica), València,<br />
<strong>Generalitat</strong> <strong>Valenciana</strong>, 2009.<br />
Los regadíos históricos <strong>de</strong>l Turia medio: la<br />
Serranía y el Camp <strong>de</strong> Túria. València, <strong>Generalitat</strong><br />
<strong>Valenciana</strong>, Universitat <strong>de</strong> València,<br />
2009.<br />
Castillos <strong>de</strong> España. Nº 156-157-158-159,<br />
Año LVI, número especial Fortificaciones<br />
<strong>de</strong> la Comunidad <strong>Valenciana</strong>, Madrid, Associació<br />
Espanyola d’Amics <strong>de</strong>ls Castells<br />
2009-2010.<br />
ACTIVITATS<br />
I Congrés <strong>de</strong> Mo<strong>de</strong>ls <strong>de</strong> Gestió <strong>de</strong>l Patrimoni<br />
Arqueològic en el segle XXI (2001-2010).<br />
Gener <strong>de</strong> 2010.<br />
Gener 2010 ABante 43