Dossier educatiu - Museu d'Història de Catalunya
Dossier educatiu - Museu d'Història de Catalunya
Dossier educatiu - Museu d'Història de Catalunya
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Des <strong>de</strong>l 1916 va ser membre <strong>de</strong> l’Institut d’Estudis Catalans i<br />
el 1920 ingressà a la Comissió <strong>de</strong> Monuments Històrics i<br />
Artístics. Mogut pel seu interès per Poblet, l’any 1930 fou<br />
nomenat presi<strong>de</strong>nt <strong>de</strong>l Patronat <strong>de</strong> Poblet i en començà les<br />
obres <strong>de</strong> restauració.<br />
Al gener <strong>de</strong>l 1926, per problemes econòmics, va cedir el<br />
castell d’Escornalbou a l’arquebisbat <strong>de</strong> Tarragona perquè hi<br />
fessin un seminari d’estiu, a canvi <strong>de</strong> tenir-ne l’us<strong>de</strong>fruit vitalici.<br />
L’arquebisbat no va po<strong>de</strong>r mantenir el castell i, <strong>de</strong>sprés d’uns<br />
acords entre el car<strong>de</strong>nal Vidal i Barraquer i el mateix Toda,<br />
el castell es posà a la venda l’any 1928. L’operació no va<br />
tenir l’èxit esperat.<br />
El 1939, acabada la Guerra Civil i exiliat Vidal i Barraquer,<br />
Eduard Toda estava arruïnat i sense avaladors. L’any 1941 el<br />
vicari general <strong>de</strong> l’arquebisbat tarragoní venia el castell, amb<br />
el mobiliari i els terrenys, a Josep Maria Llopis, un comerciant<br />
<strong>de</strong> Reus afecte a la Dictadura que utilitzà la casa senyorial com<br />
a segona residència. L’any 1979, la propietat passà a mans<br />
<strong>de</strong>l Banco Urquijo, fins que la Generalitat <strong>de</strong> <strong>Catalunya</strong> i la<br />
Diputació <strong>de</strong> Tarragona l’adquiriren al 1983.<br />
Eduard Toda i Güell moria el 26 d’abril <strong>de</strong> 1941 al monestir <strong>de</strong><br />
Poblet, on va passar els últims anys <strong>de</strong> la seva vida.<br />
La casa particular<br />
En el lloc on es trobaven les antigues <strong>de</strong>pendències <strong>de</strong> la<br />
canònica i <strong>de</strong>l monestir posterior, Eduard Toda hi féu construir<br />
el que es<strong>de</strong>vindria la seva casa particular.<br />
L’habitatge s’estructura a partir <strong>de</strong> tres plantes. A la planta<br />
baixa trobem els espais d’ús quotidià <strong>de</strong> la família. Un petit<br />
rebedor ens dóna accés a l’escala per pujar als pisos superiors<br />
i també al menjador, la cuina i el celler, <strong>de</strong>s <strong>de</strong>l qual tenim<br />
accés al pati.<br />
El menjador principal <strong>de</strong> la casa, com altres sales, està <strong>de</strong>corat<br />
amb una sèrie d’objectes, reflex <strong>de</strong>ls nombrosos viatges <strong>de</strong><br />
Toda i <strong>de</strong> l’esperit col·leccionista <strong>de</strong>l seu temps.<br />
Interiors <strong>de</strong> la casa<br />
El petit balcó que s’hi pot veure s’anomena el balcó <strong>de</strong>ls músics<br />
i a sota hi po<strong>de</strong>m observar una petita porta per on el servei<br />
accediria a la cuina. A la vegada, <strong>de</strong>s d’aquesta cuina, també<br />
es tindria accés a l’entrada <strong>de</strong> servei <strong>de</strong> la casa i a l’entrada<br />
<strong>de</strong> l’edifici senyorial. Aquestes zones són les que hauria d’utilitzar<br />
el servei per no haver <strong>de</strong> fer servir l’espai <strong>de</strong> dia <strong>de</strong>ls senyors<br />
com a zona <strong>de</strong> pas.<br />
A l’altre cantó <strong>de</strong> la sala, per una porta vidrada, accedim a la<br />
sala d’estar amb mobles isabelins. Finalment arribem a la sala<br />
<strong>de</strong> la ceràmica i a l’espai habilitat com a celler durant l’estada<br />
<strong>de</strong> la família Llopis.<br />
Al primer pis hi diferenciaríem dos espais. D’una banda, el que<br />
ocupava la biblioteca i el <strong>de</strong>spatx d’Eduard Toda i, <strong>de</strong> l’altra, el<br />
gran saló principal i diversos dormitoris. Tant el primer com el<br />
segon pis s’organitzen com a apartaments in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nts, ja<br />
que a tots dos s’acce<strong>de</strong>ix a partir d’un rebedor. Es creu que<br />
el primer pis estava reservat especialment al senyor Toda i a<br />
amics seus il·lustres, com el car<strong>de</strong>nal Vidal i Barraquer.<br />
Al segon pis, a través d’un rebedor, accedim a la resta d’habitacions<br />
<strong>de</strong> la casa. Aquesta planta seria la reservada a la mare<br />
<strong>de</strong> Toda, la senyora Francesca Güell, i a les convida<strong>de</strong>s femenines<br />
que pogués tenir la família.