Descarrega en PDF - Valors.org
Descarrega en PDF - Valors.org
Descarrega en PDF - Valors.org
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
per acabar<br />
mom<strong>en</strong>t<br />
valors<br />
| Montserrat Xifré. Mestra, va cuidar durant deu anys el seu marit amb Alzheimer.<br />
Conviure amb la malaltia<br />
om es va revelar la malaltia de l'Alzheimer <strong>en</strong><br />
el seu marit?<br />
El meu marit t<strong>en</strong>ia 50 anys quan va t<strong>en</strong>ir la<br />
malaltia. Era molt jove i a més mai havia tingut<br />
cap malaltia, ni tan sols angines o fractures. Per<br />
aquella època l’Alzheimer <strong>en</strong>cara no era prou<br />
conegut i van trigar tres anys a diagnosticar-li. Va com<strong>en</strong>çar a<br />
fer coses rares i a agafar manies. Per exemple, ell que era una<br />
persona molt seriosa, va com<strong>en</strong>çar a explicar acudits. I com<br />
que no recordava el final, acabava ri<strong>en</strong>t tot sol. També li costava<br />
seguir programes, pel·lícules o discursos. El que a mi em<br />
t<strong>en</strong>ia més esgarrifada era que conduïa. Ho havia fet des dels<br />
divuit anys i mai havia tingut cap cop. Arran de la malaltia va<br />
com<strong>en</strong>çar a picar amb altres cotxes. Com que no es feia mal, ell<br />
considerava que no passava res, i <strong>en</strong>s va costar moltes esforços<br />
fer que no tornés a agafar el cotxe. La malaltia no va fer<br />
que l’Antonio perdés la ori<strong>en</strong>tació sinó que va fer que tingués<br />
un canvi de caràcter. Temps després sabem que va ser així<br />
perquè t<strong>en</strong>ia un Alzheimer frontal. Potser pel fet de ser molt<br />
jove s’adonava que li passava alguna cosa i sempre es feia<br />
moltes notes i s’ho apuntava tot. D’alguna manera int<strong>en</strong>tava<br />
dissimular.<br />
Com van viure els de casa aquesta situació?<br />
Va ser horrorós. Això desestructura a la família i les amistats.<br />
Aquesta malaltia no és com una angina de pit. Fa molt angúnia<br />
perquè el malalt deixa de conèixer a les persones i totes les<br />
coses quotidianes es fan complicades. Abans no se’n parlava<br />
i s<strong>en</strong>se voler es creava malestar. Per sort amb els anys s’ha<br />
avançat molt pel que fa als coneixem<strong>en</strong>ts sobre l’Alzheimer i<br />
ara és un tema molt més obert. A nivell de família, a les meves<br />
filles les va agafar estudiant carrera, molt joves. Quan ja la<br />
malaltia estava més avançada, el meu marit dinava, i com que<br />
"En una malaltia com<br />
l'Alzheimer és molt<br />
important cuidar<br />
els cuidadors"<br />
34valors C<br />
PER LAURA ARIAS<br />
no recordava haver dinat volia tornar-hi. Però si li deies que<br />
no a vegades s’<strong>en</strong>fadava i no et podies <strong>en</strong>frontar a un home<br />
de 92 quilos i un 1'85 metres. El que no pots fer amb un malalt<br />
d’Alzheimer és cridar, tot i que <strong>en</strong> alguna ocasió és inevitable.<br />
Entre tots els de casa havíem de procurar fer-lo <strong>en</strong>trar <strong>en</strong> raó.<br />
A més, a mi em va coincidir que els meus pares ja er<strong>en</strong> grans i<br />
n’havia de t<strong>en</strong>ir cura... se’m va ajuntar tot i es va fer <strong>en</strong>cara<br />
més dur.<br />
I com li van plantejar la malaltia al teu marit?<br />
Ell no ho va saber mai. A mi el psicòleg de Barcelona em va<br />
dir que anés a visitar un neuròleg de La Corunya, i allà me li<br />
van diagnosticar l’Alzheimer. Des de llavors jo no li vaig dir<br />
mai; tampoc ho hauria <strong>en</strong>tès.<br />
Vostè com s’ho va pr<strong>en</strong>dre?<br />
Jo sóc de les que m’arremango i faig el que he de fer. Jo no,<br />
per com<strong>en</strong>çar, no sóc ploranera, i asseure’s i posar-se a plorar<br />
no és la meva manera de reaccionar. Però sí que t’<strong>en</strong>fonses.<br />
Recordo que quan el metge em va dir que t<strong>en</strong>ia Alzheimer li<br />
vaig preguntar si s’assemblava a un tumor cerebral. I em va<br />
contestar que era pitjor. Quan vaig s<strong>en</strong>tir allò li vaig dir que<br />
amb un tumor cerebral la g<strong>en</strong>t es mor. I ell em va respondre “el<br />
teu marit també es morirà però tardarà bastants anys i ho<br />
passareu malam<strong>en</strong>t”. En aquell mom<strong>en</strong>t és com si et donessin<br />
un cop al cap i no saps què et diu<strong>en</strong>.<br />
I la resta de la família?<br />
Nosaltres t<strong>en</strong>im dos filles. Jo de seguida els ho vaig explicar<br />
perquè estant a la universitat considerava que ja t<strong>en</strong>i<strong>en</strong> prou<br />
edat com per saber-ho. La gran és més de plorar i parlant amb<br />
ella ho va acceptar prou bé. La petita té un caràcter que sembla<br />
més fort i es va rebotar fins al punt de dir que no hi ha motius<br />
per a deixar de fumar si després pots agafar Alzheimer i mors.<br />
Ha hagut d’estar <strong>en</strong> tractam<strong>en</strong>t perquè li va afectar molt. No<br />
va arribar a agafar una depressió però ella va explotar per una<br />
altra banda. Tot depèn de la personalitat de cada persona. El<br />
que s’ha de t<strong>en</strong>ir molt <strong>en</strong> compte és que amb una malaltia com<br />
aquesta s’han de cuidar els cuidadors, que primeram<strong>en</strong>t som<br />
els familiars. Per sort, hi ha associacions com l’AFAM que<br />
serveix<strong>en</strong> per donar aquest recolzam<strong>en</strong>t que a vegades falta.<br />
Ell no notava res estrany o li preguntava res pel que feia al<br />
seu estat?<br />
No, ell només s’ass<strong>en</strong>yalava el front i deia “yo aquí t<strong>en</strong>go