Descarrega en PDF - Valors.org
Descarrega en PDF - Valors.org
Descarrega en PDF - Valors.org
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
ART<br />
El matís després del negre<br />
E<br />
l mataroní Perecoll exposa de nou a Mataró i ho<br />
fa amb una magnífica i ambiciosa exposició a<br />
l’At<strong>en</strong>eu de Caixa Laietana. L’exposició, retrospectiva<br />
d’aquests darrers tr<strong>en</strong>ta anys, i que inclou peces<br />
de col·leccions estrangeres, se c<strong>en</strong>tra <strong>en</strong> la seva fase de<br />
pintura negra, que ha estat determinant (si bé no l’únic tret<br />
característic) <strong>en</strong> aquesta etapa creativa que, segons sembla,<br />
s’està p<strong>en</strong>sant de cloure. Espero amb ànsia que trobi aviat<br />
nous camins d’experim<strong>en</strong>tació, orfebre com és tant <strong>en</strong> el<br />
s<strong>en</strong>tit estricte del mot com <strong>en</strong> la determinació de colors, de<br />
formes i de textures que mai no <strong>en</strong>s deix<strong>en</strong> indifer<strong>en</strong>ts. Fa<br />
molts anys, moltíssims, jo devia ser un adolesc<strong>en</strong>t, que<br />
vaig llegir una <strong>en</strong>trevista al setmanari El Maresme. En ella,<br />
l’artista mataroní deia una cosa que des d’aleshores m’ha<br />
quedat com clavada. Més o m<strong>en</strong>ys v<strong>en</strong>ia a dir que, de fet,<br />
l’escultura no és l’espai ocupat sinó el que es deixa<br />
TEATRE<br />
26valors propostes<br />
www.perecoll.info<br />
Una de les<br />
obres que<br />
es pod<strong>en</strong><br />
veure a la<br />
mostra.<br />
d’ocupar. El buit que l’<strong>en</strong>volta, o el travessa, o l’acarona, o<br />
el colpeja, o el respira. Aquest buit que ocupo jo cada vegada<br />
que m’hi <strong>en</strong>fronto. O el buit que ompl<strong>en</strong> tantes dones<br />
boniques al voltant de les seves joies daurades, que són<br />
un pretext per admirar les persones que estimes. O que<br />
<strong>en</strong>cara no estimes però pug<strong>en</strong> deu punts.<br />
Trobo que, a les seves pintures negres, una m<strong>en</strong>a<br />
d’escultures verticals i planes, de fet, fetes de traços de gruix<br />
divers, com els pintors xinesos, els buits, crec, petitíssims i<br />
lleus, permet<strong>en</strong> l’eclosió de la llum que, de fet, és el protagonista<br />
de cada narració. La llum sobre l’espai és sempre una<br />
narració, un esdev<strong>en</strong>im<strong>en</strong>t ‘in progress’. I també ho són les<br />
seves sèries (o dèries): els ocells, els cavalls, la guerra...<br />
No és el primer <strong>en</strong> l’ús monocrom, ni del negre. El quadre<br />
negre de Malèvitx o, especialm<strong>en</strong>t, Ad Reinhardt, han estat<br />
ass<strong>en</strong>yalats com a precursors de la pintura negra de<br />
Perecoll, com a expressió del ll<strong>en</strong>guatge després de la<br />
t<strong>en</strong>ebra. Perecoll, del qual els mataronins podem gaudir<br />
diverses escultures públiques als carrers de la ciutat, de<br />
fet, inicià aquesta etapa després d’un atzucac de salut. Recordo<br />
que Barceló té una “etapa blanca” <strong>en</strong> iniciar la seva<br />
sèrie africana, també com a necessitat de recom<strong>en</strong>çar, de<br />
retrobar el matís després de la seva negació cromàtica.<br />
Tant recomanable és aquesta mostra com seguram<strong>en</strong>t<br />
serà la seva nova etapa, pl<strong>en</strong>a de creativitat, com qui es<br />
deleix del saber d’un veritable mestre. R. BASSAS<br />
Perecoll exposa a l’At<strong>en</strong>eu de la Caixa Laietana<br />
(C. Bonaire 3-5; Mataró) fins el dia 5 de febrer.<br />
Web: http://www.perecoll.info/<br />
Quan el teatre només és espectacle<br />
Quan “Les falses confidències” va ser estr<strong>en</strong>ada el<br />
1734 sembla ser que va provocar un gran escàndol.<br />
“Un teatre –diu Sergi Babel al programa de mà- que<br />
parla, amb ironia i amb humor apar<strong>en</strong>tm<strong>en</strong>t lleuger, de<br />
la lluita de classes, de la llibertat, de la decadència de la noblesa...”<br />
Tal volta, si s’hagués conservat el text i l’època, l’obra tindria el<br />
seu <strong>en</strong>cant i l’espectador intel·lig<strong>en</strong>t hi sabria veure tota una<br />
int<strong>en</strong>cionalitat sempre vig<strong>en</strong>t, però el director –constato que es<br />
tracta d’un bon director- <strong>en</strong>s serveix la història com un pastís<br />
Hollywood dels anys 40, i l’únic que aconsegueix amb això és<br />
crear un gran pastís molt bonic però que no conv<strong>en</strong>ç a ningú.<br />
De la interpretació salvem un Quimet Pla, <strong>en</strong> el personatge<br />
d’Arlequí, un pèl o dos pèls exagerat però que agrada i marca<br />
i un tipus; i una Laura Conejero que s’esforça i aconsegueix,<br />
<strong>en</strong> bona part, treure suc del seu personatge. La resta d’actors<br />
qued<strong>en</strong> totalm<strong>en</strong>t desdibuixats i don<strong>en</strong> la impressió que ni ells<br />
mateixos es creu<strong>en</strong> els personatges que els ha tocat. Fins i tot,<br />
algun d’ells sembla s<strong>en</strong>tir-se incòmode.<br />
Un capítol a part és l’esc<strong>en</strong>ografia. No es tracta d’una posta<br />
<strong>en</strong> esc<strong>en</strong>a conv<strong>en</strong>cional. Hi ha un piano de cua majestuós i<br />
negre al bell mig de la gespa del jardí. Això em va fer una mica<br />
de basarda, ja que la mull<strong>en</strong>a el podia malmetre. Comptant amb<br />
un pressupost fabulós, només possible <strong>en</strong> un teatre de protecció<br />
oficial, l’esc<strong>en</strong>ografia és realm<strong>en</strong>t espectacular i acapara<br />
l’acció de l’espectador molt més que la comèdia <strong>en</strong> si.<br />
Llàstima que una vegada més l’espectacle està molt per sobre<br />
de la resta. I conti que crec amb el teatre-espectacle, però sempre<br />
que aquest estigui al servei d’un bon text i no a la inversa. De<br />
tota manera, Les falses confidències es tracta d’un caramel<br />
<strong>en</strong>sucrat que es pot veure per festes. JOSEP MARIA CUSACHS<br />
“Les falses confidències” de Pierre de Marivaux. Sala<br />
Gran del Teatre Nacional (Barcelona). Del 17 de novembre<br />
de 2005 al 22 de g<strong>en</strong>er de 2006.