Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
24<br />
Feia un parell d’anys que amb la colla<br />
del club excursionista de Linyola<br />
volíem anar a pel Mont Perdut, a<br />
veure si el trovàbem. Però la climatologia<br />
i altres qüestions ens feien<br />
descartar-ho.<br />
Aquest estiu vam decidir fos com fos<br />
que el Mont Perdut seria el nostre<br />
objectiu.<br />
L’estratègia seria senzilla, ens hi aniríem<br />
una setmana! Si no el fèiem el<br />
primer dia, el faríem el segon, i sinó<br />
el tercer; pero tornaríem a casa amb<br />
el Mont Perdut trobat.<br />
Per a qui no coneix la zona del Parc<br />
Nacional d’Ordesa i el Mont Perdut<br />
us en faré 5 cèntims.<br />
El Massís del Mont Perdut és el<br />
més alt del Pirineu i el formen tres<br />
pics: Cilindro de Marboré (3.325<br />
m), Mont Perdut (3.355 m) i Pico<br />
añisclo o Soum de Ramond<br />
(3.254 m). I l’acompanyen les valls<br />
d’Escuaín, añisclo, Pineta i ordesa.<br />
Part del massís forma part de<br />
territori francès, custodiat per la vall<br />
i el Circ de Gavarnie i la seva gran<br />
cascada d’uns 428 m d’alçada, la<br />
més gran d’Europa i que neix del<br />
Lago Helado que està al peu del<br />
Mont Perdut.<br />
Nosaltres decidim que pujarem<br />
per la vall d’Ordesa i ja que hi som<br />
intentarem fet tants pics de 3.000 m<br />
com ens doni temps; ja que n’hi ha<br />
22! Plantarem el nostre camp base<br />
al Refugi de Goriz (2.200 m), però<br />
abans hi haurem d’arribar.<br />
barret picat DESEMBRE 2010<br />
Excursionisme<br />
El parc nacional d’Ordesa<br />
i el Mont Perdut (1)<br />
Marta ortiz<br />
Sortírem de la pradera d’Ordesa i<br />
seguírem el GR que acompanya en<br />
tot moment el riu Arazas i les seves<br />
cascades “las Gradas de Soaso”<br />
fins arribar al Circ de Soaso, on<br />
en aturàrem davant de la famosíssima<br />
cascada “Cola de Caballo”,<br />
anomenada així per la seva forma<br />
característica<br />
Després de salvar un fort desnivell<br />
per “las clavijas de Soaso”, una<br />
estoneta més tard arribem al Refugi<br />
de Goriz, la que serà la nostra casa<br />
durant una setmana. Un cop les forces<br />
ja estan recuperades ens posem<br />
d’acord i estudiem quin és el millor<br />
dia per intentar el Mont Perdut. Tots<br />
estem d’acord que intentarem primer<br />
el Mont Perdut, el temps que ens espera<br />
no és massa bo, segons diuen…<br />
L’endemà al matí ens aixequem a<br />
primera hora, però com sempre sortim<br />
tard, i això ens obliga a apretar<br />
durant la pujada per evitar trobar-nos<br />
mal temps a dalt el cim. Ja veiem<br />
que els temps no ens acompanyarà<br />
gaire, està nuvol i fa fred, el sol<br />
sembla que vol sortir. No sé si ho<br />
aconseguirà. Som 2 de juliol i no ho<br />
sembla pas, la quantitat de neu que<br />
hi ha ens sorprent. Ja ens han avisat<br />
al refugi que l’últim tram al cim està<br />
gelat, necessitem grampons i piolet i<br />
si no en tenim millor no pujar. L’últim<br />
tram per arribar al cim és una forta<br />
tartera amb pedra molt esmicolada<br />
que roman gelada quasi tot l’any. La<br />
neu caiguda durant l’hivern i la calor<br />
tardia fa que encara a principis de<br />
juliol estigui gelada. Aquesta tartera<br />
l’anomenen “la escupidera” i és<br />
molt perillosa perquè hi han mort<br />
molts excursionistes en els últims<br />
anys. Aquest tret fa que el Mont<br />
Perdut sigui un cim de molta dificultat<br />
tècnica que no ens hem de prendre<br />
a la lleugera.