Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Bagi szépen landolt a stadion első soránál, ugyanis<br />
ez a sor volt fenntartva a kisebb állatoknak. Ám<br />
ekkor még Villus, Kormi és Cin-cin semmit nem<br />
sejtett. Szép lassan megtelt a stadion, melléjük<br />
érkezett Diló, s szépen megköszönte a<br />
megjelenésünket, majd érkezett Döme, a medve is.<br />
Bagi is itt maradt velük, mert volt még szabad hely.<br />
Már Csivit és Csevej is felocsúdtak az őket ért<br />
káprázatból, hogy micsoda rálátás van a küzdőtérre,<br />
a dagonyára, és máris elfoglalták helyüket a<br />
vadonatúj stadionban. Még egy üveglap is védte<br />
őket a hatalmas hangorkántól.<br />
– Érdekes – mondta Csivit –, itt a játékvezetői<br />
állás pontosan a fejünk felett van. Hogy ez mire jó?<br />
Na de nézzük a versenyzők bevonulását! Az első<br />
elefánt Ármányos, majd követi Furmányos.<br />
– Ő az én apukám! – mondta kitörő örömmel Diló<br />
– Hajrá papa, hajrá papa!<br />
– Következnek a vízilovak, elöl halad Döle, majd<br />
utána szinte hömpölyög Dundi, aki nem a<br />
fogyókúrájáról híres – kuncogott Csevej asszonyság.<br />
Dundi szúrós szemekkel felnézett a<br />
kommentátorállásba, mint aki azt mondja, a
vízilovak nem felejtenek. Csivit rá is szólt párjára,<br />
hogy ilyet nem illik mondani.<br />
– Az első mérkőzést az előzetes sorsolások<br />
alapján Ármányos és Döle fogja kezdeni, majd a<br />
következő mérkőzésen Furmányos és Dundi fog<br />
összecsapni! – sivították a hangosbemondóból<br />
Csivit és Csevej. – A két mérkőzés győztese fog<br />
mérkőzni a bajnoki aranyért.<br />
Megérkezett Árgus, a játékvezető, s elfoglalta<br />
helyét a kommentátorállás tetején, majd szólította<br />
a kezdő párost a küzdőtérre. Ármányos és Döle a<br />
hatalmas súlyukat cipelve bevonultak a dagonyába.<br />
Villusék csak álmélkodva nézték a számukra<br />
gigantikus állatokat, hiszen akkorák voltak, mint a<br />
földön egy tízemeletes ház. Cin-cin nem ijedt meg a<br />
hatalmas állatoktól, felszaladt Bagi fejére s onnét<br />
kiabálta, hogy hajrá-hajrá. Már nem félt senkitől<br />
sem, mert itt is csak olyan állatok vannak, mint<br />
otthon, csak kicsit nagyobbak. Bagi türelmesen<br />
viselte barátja tevékenységét, mert azt is látta és<br />
érezte, hogy ő igazán jó barát.<br />
A játékvezető, Árgus sípja belehasított a<br />
levegőbe. A dagonyában egymásnak feszült a két<br />
gigantikus állat, és gigászi harcot vívtak egymással.<br />
2
A játék lényege, hogy a dagonyán kívülre tolják az<br />
ellenfelüket a versenyzők. Az győz, aki a másikat<br />
kitolja a játéktéren kívülre, de ütni, rúgni, csípni,<br />
harapni nem szabad, aki ezeket a szabályokat<br />
megszegi, azt kizárják a versenyből. A sár pedig<br />
nagyon csúszós.<br />
Döle minden izmát bevetve elkezdte tolni<br />
Ármányost, de mire a játéktér széléhez értek,<br />
Ármányos nagyon összeszedte magát, és<br />
ellentámadásba kezdett, úgy kezdte tolni Dölét,<br />
mint aki meg sem akar állni a stadionon belül.<br />
– Igen hölgyek és urak, ez ám a hatalmas viadal,<br />
itt is csak az erő, ami győzhet! – kiabálták a<br />
kommentátorok.<br />
A nézők is szinte önmagukból kivetkőzve<br />
üvöltöttek, az elefántok tülköltek. Egyszer csak,<br />
mintha gyökeret vertek volna Döle lábai,<br />
megállította a támadást, majd, elkezdte tolni<br />
Furmányost. Igaz, hogy lassan, de haladt vele. Mármár<br />
elérték a kritikus határt, a pálya szélét, amikor<br />
Döle akkorát lökött Furmányoson, hogy az kirepült a<br />
küzdőtérről.<br />
A nézőtéren a hangerő szinte elviselhetetlen volt,<br />
akkora örömtáncba és ordításba kezdtek a vízilovak.<br />
3
Döle kitolta ellenfelét a pályáról, és Árgus kihirdette<br />
a győztest, aki nem más, mint Döle, a döntő egyik<br />
résztvevője.<br />
Árgus máris kérte a küzdőtérre a másik két<br />
versenyzőt. Furmányos belépett a küzdőtérre, és<br />
Dundi még nem.<br />
– Vajon hol lehet Dundi? – kérdezte egymástól a<br />
két kommentátor, amikor Dundi hatalmas<br />
csatakiáltással berohant a pályára, és egy hatalmas<br />
hasast ugrott a sárba, de úgy, hogy a közönséget, de<br />
még a kommentátorállás üvegét is beterítette a sár!<br />
A nézőtéren nem lehetett mást látni, mint pislogó<br />
szemeket, mert egyébként csupa sár lett mindenki.<br />
Sárosak lettek még Villusék is. Kormi aztán kikelt<br />
magából, mert az ő bundácskája tiszta sár lett! Cincin<br />
pedig nagyot nevetett a többieken, mert ő jó<br />
magasan ült Bagi fején. Bagi tollazata is kapott a<br />
sportsárból, aminek egy cseppet sem örült. Neki is<br />
csak a szemei világítottak a tollai közül.<br />
Ekkor Árgus szólt a sárhordóknak, hogy töltsék fel<br />
a dagonyát, mert szinte üres lett Dundi bevonulóját<br />
követően. A kommentátorállásban nagy volt a<br />
riadalom, mert az ablakokat szinte teljesen ellepte a<br />
sár. Ekkor Dundi egy elégedett vigyorral nyugtázta,<br />
4
a terve sikerült, jól betakarta a rosszmájú Csevejt és<br />
Csivitet.<br />
Közben a sárhordók megtöltötték a dagonyát, így<br />
hát kezdődhetett a verseny. A küzdőtér közepére<br />
ment a két versenyző. Harsant a síp, és kezdődött a<br />
küzdelem. Úgy látszott, nagyon egyoldalú lesz a<br />
verseny, mert Furmányos azonnal letámadta<br />
Dundit, és folyamatosan tolta kifelé a pálya széléig.<br />
Ott egy pillanatra megállt, és egy hatalmasat lökött<br />
Furmányos Dundin, úgy, hogy Dundi kirepült a<br />
küzdőtérről.<br />
– Hát ez rövid verseny volt! – Diló, a kiselefánt<br />
hanyatt fekve hempergett örömébe, hogy a papája<br />
továbbjutott a döntőbe. Az előzőekben kifröccsen<br />
sártól olyan maszatos lett, hogy csak a szeme és a<br />
fogacskái látszottak.<br />
Az aréna nézőterén is elszabadultak az indulatok,<br />
mert az elefántok vad tülkölésbe kezdtek. Csivit és<br />
Csevej ebből semmit sem látott, mert mire<br />
letisztították az üvegeiket, már vége is lett a<br />
meccsnek. Azt azért már tudták, hogy a döntő<br />
mérkőzésen Furmányos, az elefánt és Döle, a víziló<br />
fognak részt venni. Árgus így szólt a versenyzőkhöz,<br />
Furmányoshoz és Döléhez:<br />
5
– Most egy órát pihenhettek, s utána itt<br />
találkozunk, hogy a döntő mérkőzésen<br />
megküzdjetek a bajnoki címért. – Árgus jó pihenést<br />
kívánt a két versenyzőnek.<br />
Diló, a kiselefánt beszaladt az apukájához, hogy<br />
együtt örülhessenek a fényes győzelemnek.<br />
Furmányos ormányával megsimogatta Diló<br />
maszatos arcocskáját, és így szólt:<br />
– Na, kisfiam eddig megvagyunk, de most jön a<br />
neheze, mert Döle jó ellenfél és nagyon erős!<br />
– De apa, te mindenkinél erősebb vagy, és úgy is<br />
érzem, hogy győzni fogsz! – mondogatta Diló.<br />
– Kisfiam, akkor mi lenne, ha én veszítenék, talán<br />
már nem is szeretnél?<br />
– Ugyan apa, mit is gondolsz rólam, én ugyanúgy<br />
szeretnélek, csak egy kicsit szomorú lennék. Ugye te<br />
fogsz győzni?<br />
– Majd a küzdelem után kiderül – mondta<br />
Furmányos.<br />
Villusék sem töltötték az időt tétlenül, Bagi fejéről<br />
lecsalták Cin-cint, majd alaposan belehempergették<br />
a sárba, így aztán mindannyian fülig maszatosak<br />
voltak, majd jókat nevetgéltek egymásra<br />
mutogatva.<br />
6
A nézőtéren is elkezdődött a tisztálkodás, de csak<br />
úgy feléből, harmadából. Egyszer csak valaki<br />
elkezdte dobálni a sarat azokra, akik még nem<br />
voltak sárosak. Na, ebből lett ám a sárdobálás, igazi<br />
csata kerekedett ki belőle! Az állatok dobálták<br />
egymásra a sarat, megállás nélkül, s jókat nevettek<br />
egymáson és magukon is. Mindenki élvezte a<br />
sárdobálást és alaposan el is fáradtak.<br />
Árgus figyelmeztető sípja vetett véget a<br />
sárdobálós eseménynek, nem mintha ő nem élvezte<br />
volna, mert ő csak néző volt. Ekkor egy hatalmas<br />
sárcsomó csapódott Árgus arcába, majd követte a<br />
többi. A közönség pedig skandálta: Senki sem<br />
maradhat szárazon. Szegény Árgus olyan sáros lett<br />
mintha ő is részt vett volna a sárbirkózáson, de nem<br />
haragudott, mert tudta, hogy ez a szokás. Hamar<br />
kidörgölte szeméből és csőréből a sarat, majd<br />
megadta a jelet a döntő kezdetére.<br />
Döle és Furmányos egymásnak feszültek. A nézők<br />
tomboltak a felfokozott hangulatnak köszönhetően.<br />
Mindenki drukkolt valakinek. Csivit és Csevej ismét<br />
elkapták a fonalat és nagyon mondták a magukét:<br />
– Tisztelt hölgyeim és uraim, ez minden idők<br />
legnagyobb küzdelme, hatalmas erőket mozgat meg<br />
7
a két, kiváló versenyző! Döle egy kicsit<br />
pihentebbnek tűnik, hiszen ő többet tudott pihenni<br />
ellenfelénél, de a küzdelmen ez nem nagyon látszik.<br />
Döle már kétszer nyert bajnoki aranyat, Furmányos<br />
pedig még csak egyszer és azt sem mostanság.<br />
Furmányos több esztendőt kihagyott családi okokra<br />
hivatkozva, de most itt van, visszatért és bizonyítani<br />
akar!<br />
A versenyzők szinte alig mozdultak a pálya<br />
közepéről, csak ott forgolódtak egymásnak feszülve.<br />
A nézőtéren egyre hangosodott a drukkolás<br />
hangereje. Árgus néha megtörölte arcát és<br />
homlokát, mert a sár néha le-lecsúszott a szeme elé,<br />
és a látásában zavarta.<br />
– A versenyzők már vagy húsz perce nem<br />
haladtak egy centit sem, se jobbra, se balra! Igen, ez<br />
aztán erőfeletti küzdelem! – mondta Csevej<br />
asszonyság. – A győztes elmondhatja magáról, hogy<br />
ő a legerősebb a <strong>holdon</strong>!<br />
Egyszer csak Döle mozdította ki a holtállásból a<br />
versenyt, ugyanis Furmányos csúszott egy kicsit<br />
hátrébb. Majd nagyon lassan, centiméterenként<br />
haladtak a küzdőtér széle felé. A nézőtéren egyre<br />
8
erősödött a hangzavar. Csivit és Csevej csak mondta<br />
a magáét fáradhatatlanul:<br />
– Kedves nézők, úgy látszik az idei évben sem lesz<br />
meglepetés, mert Döle a víziló erőteljesen szorítja a<br />
küzdőtér széle felé Furmányost, az elefántot! Pedig<br />
Furmányos bizonyítani jött az idei versenyre!<br />
A nézőtéren Diló és barátai még a szemüket is<br />
befogták, mert nem akarták látni a vereséget.<br />
Furmányos lábát már csak centik választották el a<br />
küzdőtér szélétől, ekkor bevillantak kisfia, Diló<br />
szavai, hogy nagyon szomorú lenne, ha az apukája<br />
veszítene. Ekkor eldöntötte, az ő kisfia ma nem<br />
lehet szomorú!<br />
Az őt hatalmas erővel toló Döle elöl elugrott, s<br />
Döle úgy kiszaladt a küzdőtérről, mintha a fenekére<br />
vertek volna. Na de nem önakaratából szaladt ki,<br />
hanem azért, mert Furmányos ellépett előle, így<br />
mivel az ellenállás megszűnt, a saját tolóenergiája<br />
kivitte a küzdőtérről. Ott aztán borogatott mindent,<br />
a reklámtáblákat, a különböző sporteszközöket,<br />
majd a lelátó elején lévő paraván tartóztatta fel.<br />
A nézőtéren orkánerejű üdvrivalgás köszöntötte<br />
az új bajnokot. Dölét egy kicsit ki is nevették. Csivit<br />
9
és Csevej nagy buzgalommal kommentálták az<br />
eseményeket:<br />
– Hihetetlen, hogy a bajnok eszén ilyen könnyen<br />
túl lehet járni! Ezek szerint, ebben a sportban is<br />
nagy szerepet játszik az ész is, nemcsak az erő. Döle<br />
azért vesztett, mert csak erővel versenyzett.<br />
A nézőtéren Dilónak volt a legnagyobb hangja,<br />
úgy tülkölt kis ormányával, hogy majd megsüketült<br />
körülötte mindenki, és egyre csak azt kiabálta, hogy<br />
láttátok-láttátok, az én apukám győzött, és<br />
hatalmas hasasokat ugrált a sárba. A körülötte állók<br />
nem győzték törölgetni magukról a sarat, amit Diló<br />
fröcskölt rájuk.<br />
Villus, Kormi és Cin-cin körbe-körbe ugrálták<br />
Dilót, majd megérkezett Döme is, és úgy folyt az<br />
ünneplés. Persze Döme is olyan sáros volt, hogy alig<br />
lehetett ráismerni.<br />
A hangosbemondó kérte a versenyzőket,<br />
sorakozzanak fel az ünnepélyes díjkiosztáshoz.<br />
– A harmadik helyezett Dundi, a víziló állhat a<br />
dobogó harmadik fokára! A második helyezett Döle,<br />
a víziló!<br />
Folyamatos taps kísérte a hangosbemondón<br />
hallottakat.<br />
10
– Az első helyezett Furmányos, az elefánt!<br />
Azonnal hangosodott a taps hangereje, a nézőtér<br />
szinte örömmámorban úszott, főleg Dilóék körül.<br />
Mindhárom versenyzőnek a nyakába akasztották a<br />
jól megérdemelt érmeket, a szentjánosbogarak<br />
vadul fényképezték a győzteseket.<br />
Villusék elköszöntek Dilótól, hogy szállásukra<br />
térjenek. Hát igen, most történt a felismerés! Hogy<br />
menjenek végig az utcán, hiszen csupa sárosak<br />
lettek mindhárman?! Villus a kijárat tábla mellett,<br />
ezt olvasta:<br />
– Mire a stadiont elhagyja tisztább lesz, mint<br />
amikor érkezett.<br />
Villus nem értette a dolgot, csak mentek kifelé.<br />
Majd egyszer csak egy alagútba érkeztek, ahol<br />
mozgójárda működött, s egy kellemes hang azt<br />
mondta:<br />
– Mindenki csak álljon egy helyben, s mire az<br />
alagút végéhez ér, tiszta és száraz lesz.<br />
Az alagút elején finom permetezéssel langyos víz<br />
mosta le a sarat, a víz jött felülről, alulról és mindkét<br />
oldalról. Azután jött a szárítófolyosó, ahol kellemes<br />
langyos levegő szárította az állatokat.<br />
11
– Hát, nagyon fincsi volt! – jegyezte meg Kormi,<br />
pedig ő aztán nem szereti a vizet.<br />
Cin-cin is mondta a magáét, hogy ő még ilyent<br />
nem is látott. Villus így szólt barátaihoz:<br />
– Ilyen a földön is van, autómosónak nevezik, de<br />
ott csak az autókat lehet mosatni, pedig néhány<br />
emberre is ráférne, mert némelyiknek olyan szaga<br />
van, hogy elviselni is nehéz. Az emberek<br />
valószínűleg nem érzik a szagokat, mert őket nem<br />
zavarja az, ami engem nagyon irritál.<br />
– Hogy mit csinál? – kérdezte Cin-cin – Mi az,<br />
hogy irritál?<br />
Villus nagy magabiztossággal válaszolt Cin-cinnek:<br />
– Az irritál az annyit jelent, hogy zavar valami,<br />
például az ember szaga az irritál, zavar, vagy az<br />
ember illata nem irritál, tehát nem zavar.<br />
– Miért, vannak illatos emberek is? – kérdezte<br />
Cin-cin.<br />
– Igen, amikor ők is így lezuhanyoznak vízzel,<br />
akkor ők is illatosak lesznek, ha nem zuhanyoznak,<br />
akkor rossz szagúak.<br />
– Értem – mondta Cin-cin –, akkor irritálóak.<br />
– Igen – mondta Villus.<br />
Kormi is beszállt az eszmefuttatásba:<br />
12
– Tulajdonképpen a stadionban sok olyan állat<br />
volt, akinek a szaga irritált, kifelére őrájuk is ráfér<br />
egy kis zuhany.<br />
– Igen – mondta Villus –, nagyon sok állat szaga<br />
kellemetlen volt.<br />
Így aztán a sétálgatás közben szépen rájuk is<br />
esteledett, mire a szállásukhoz értek. A recepción<br />
találkoztak Pelyhecskével, Habcsókkal, Bej-bejjel és<br />
Marcival, a mókussal.<br />
– Sziasztok! – köszöntek szinte egyszerre<br />
Villuséknak – Gyertek velünk, megyünk egy kicsit<br />
kikapcsolódni.<br />
– Hogy hova? – kérdezte Kormi.<br />
– Moziba megyünk, most nagyon jó filmet<br />
vetítenek, az Egér a pácban című vígjátékot.<br />
– Biztos nagyon jó lesz, de mi nagyon elfáradtunk<br />
a mai <strong>nap</strong>on, és most igyekszünk lefeküdni, hiszen<br />
mi még kicsik vagyunk – válaszolta Villus.<br />
– Akkor a legközelebbi viszontlátásra! – mondta<br />
Habcsók, és elindultak kikapcsolódni.<br />
A három barát olyan fáradt volt, hogy még az első<br />
emeletre is lifttel mentek, majd a szobájukba, s ott<br />
egyenesen az ágyba. Pillanatok alatt, úgy de úgy<br />
13
elaludtak, hogy öröm volt őket nézni. Olyan mélyen<br />
aludtak, hogy még csak nem is álmodtak.<br />
14