Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Villus és Kormi gyorsan elaludtak, de Cin-cinnek<br />
nem jött álom a szemére. Az egész napi<br />
megpróbáltatás és stressz teljesen felkavarta a kicsi<br />
lelkét. Ahogy forgolódott, egyszer csak megdermedt<br />
a rémülettől, egy hatalmas szempár meredt rá,<br />
mely nem volt éppen túl barátságos.<br />
Cin-cin felpattant, és iszkiri, már rohant is, hogy<br />
barátaitól eltávolítsa a szörnyeteget, mert az úgyis<br />
őt szemelte ki. Futott, rohant, ahogy a pici lábacskái<br />
bírták, de már érezte maga fölött a hatalmas, sötét<br />
árnyékot, mely a következő pillanatban megint Cincin<br />
előtt termett.<br />
Ekkor ismert rá Cin-cin az őt üldöző szörnyre. Hát<br />
Bagi volt, a bagoly, aki vacsorára szerette volna<br />
megenni őt. Most következett be a felismerés, hogy<br />
Bagi elől nincs menekvés! Ekkor Cin-cin elájult, és<br />
lassan összeroskadtak kis térdei, majd a holdra<br />
esett.<br />
Ekkor Bagi odalépett, óvatosan az éles csőrébe<br />
vette a magatehetetlen kisegeret, és elrepült vele a<br />
nagy fához. Bevitte az odújába, majd szépen<br />
lefektette, még be is takargatta a mozdulatlan<br />
testet. Telt-múlt az éjszaka, Bagi meredten figyelte<br />
a halkan szuszogó kis egeret, és vigyázta álmát.
Lassan reggeledett, és gyenge fény szűrődött az odú<br />
legmélyére, ahol Cin-cin aludt. Bagi meredten leste,<br />
hogy az egérke mikor nyitja ki a szemét.<br />
Eközben Kormi és Villus nagy nyújtózkodás<br />
közepette ébredezni kezdtek. Már a szemüket<br />
dörgölgették, amikor észrevették, hogy Cin-cin, a<br />
barátjuk nincs mellettük, s a két barát egyik<br />
rémületből a másikba esett. Nem tudták elképzelni,<br />
hogy Cin-cin hova tűnt. Hamar felugrottak, és<br />
hangos kiabálással szólongatták, hívogatták,<br />
keresték barátjukat. De hiába a nagy lárma, Cin-cin<br />
csak nem felelt. Elkóborolt, vagy csak egyszerűen<br />
elbújt, hogy barátait megviccelje?<br />
– Ha elbújt, akkor ez nem annyira vicces –<br />
mondta Villus ráncolva homlokát.<br />
De az orra folyamatosan a barátja illatát kereste,<br />
míg egyszer csak érzett valami kellemetlen illatot,<br />
vagy szagot. Igen, ezt már érezte valahol, mélyedt el<br />
emlékeiben.<br />
– Igen – kiáltott fel –, ezt az illatot az odvas fánál<br />
éreztem!<br />
Ezek szerint Bagi, a bagoly járt az alvóhelyükön, és<br />
rabolta el barátjukat, Cin-cint. Nagyon megijedtek,<br />
2
hogy mi lehet most Cin-cinnel. Kormi kissé óvatos<br />
hangon mondta Villusnak:<br />
– Akkor most odamegyünk, és kérdőre vonjuk azt<br />
a vérengző fenevadat, Bagit. Ha Cin-cin még életben<br />
van, akkor kimentjük abból az odúból!<br />
Ezzel, nagy lendülettel és elszántsággal elindultak<br />
az odvas fa irányába. Gyorsan szedték a kis lábaikat,<br />
egymást nógatva a sietésre, hogy mielőbb<br />
odaérjenek, nehogy késő legyen, mert lehet, hogy<br />
csak reggelire akarja megenni Cin-cint az a vérengző<br />
Bagi.<br />
Ezalatt az odúban Cin-cin felébredt, a szemecskéit<br />
dörzsölgette, és azt gondolta magában: de jó, hogy<br />
ez csak álom volt. De amikor kinyitotta a szemét,<br />
hát akkor nézett csak nagyot!<br />
Vele szemben ült Bagi, a bagoly, és hatalmas<br />
reggelivel várta a kisegér ébredését. Hát azon a<br />
hatalmas asztalon aztán volt minden! Kolbász, sajt,<br />
tej, mogyoró, meg makk, meg… meg minden. Úgy<br />
nézett ki, mintha a terülj-terülj asztalka lett volna a<br />
meséből. De ez nem mese ám! Itt igazi volt minden!<br />
Cin-cin kérdő és egyben rémült tekintete Bagira<br />
esett, nem értette a dolgot. Elhaló hangocskáján<br />
kérdezte Bagit:<br />
3
– Mi történik most?<br />
Bagi bűnbánó hangon felelt:<br />
– Már nagyon megbántam, amit veled tettem, és<br />
ezért most megvendégellek, és azt szeretném, hogy<br />
barátok legyünk. Kérlek, bocsáss meg nekem, és<br />
legyünk barátok! – kérlelte az a hatalmas bagoly az<br />
iciri-piciri kisegeret, Cin-cint.<br />
Mivel Cin-cin nagyon barátkozó és barátságos, így<br />
megbocsátott Baginak. Bagi annyira elérzékenyült a<br />
kisegér nagy szíve láttán, hogy már a könnyeit<br />
dörzsölgette a szárnyával, és olyan boldognak<br />
érezte magát, mint még soha, hiszen tudott egy<br />
nálánál kisseb élőlénytől bocsánatot kérni. Cin-cin<br />
mikor ezt látta, az ő könnyecskéi is kicsordultak.<br />
Cin-cin, a kisegér hamar fölmászott a nagy madár<br />
tollain, és az arcához bújt, hogy mutassa, ő tényleg<br />
megbocsátott. Ekkor villant a kis eszébe, hogy<br />
barátai, Villus és Kormi mennyire aggódhatnak érte,<br />
hisz ők nem tudják, hogy hol van. Ezért szólt<br />
legújabb barátjának, Baginak, hogy vezesse ide<br />
barátait, ne aggódjanak hiába.<br />
Bagi ekkor kiröppent az odúból, és elindult a<br />
három barát alvóhelye felé. Sokáig nem kellett<br />
repülni, hiszen a két barát, Villus és Kormi már közel<br />
4
jártak a nagy fához. Amikor Villus észrevette Bagit,<br />
azonnal hatalmas ugatásba kezdett:<br />
– Hol van a barátunk? – kérdezte szinte<br />
folyamatosan. – Nem szégyelled magad, elraboltad<br />
a barátunkat, és ki tudja mit tettél vele. Azonnal add<br />
vissza a szabadságát, vagy különben megbánod! –<br />
kiabálta Villus a nálánál százszor nagyobb<br />
bagolynak.<br />
Mire szegény Bagi szóhoz jutott, csak annyit<br />
mondott:<br />
– A barátotoknak semmi baja, csak most az én<br />
vendégem, és már a barátom is.<br />
Villus és Kormi megtorpant, és meglepődött a<br />
hallottakon.<br />
– Még hogy a barátod – élcelődött Kormi –,<br />
hiszen tegnap még meg akartad enni vacsorára!<br />
– Hiszem, ha látom! – mondta Villus.<br />
– Hát gyertek velem az odúmba, és meglátjátok,<br />
hogy igazat mondok. Ugorjatok a hátamra, és<br />
odaviszlek benneteket.<br />
Villus és Kormi kissé bizalmatlanul, de a barátjuk<br />
megmentése érdekében elszánták magukat az<br />
ugrásra. Bagi kitárta hatalmas szárnyait, és egy-két<br />
suhintással az odú bejáratánál landolt, ahol Cin-cin,<br />
5
a kisegér már türelmetlenül várta barátait. Nagyon<br />
megörültek egymásnak, átölelték egymást, ahogy<br />
barátokhoz illendő.<br />
Bagi, mikor ezt a nagy kötődést látta a barátok<br />
között, ismét elérzékenyült, egy kicsit sírdogált, és<br />
dörzsölgette könnyeit. De egy könnycseppet nem<br />
sikerült eldörgölni, és az a három barátra esett.<br />
Ettől ők csuromvizesek lettek, mondhatni,<br />
könnyben úsztak. Erre Villus és Kormi, mint két jó<br />
háziállat, az arcocskájukat a nagy szívvel rendelkező<br />
nagymadár lábaihoz dugták, s úgy dörgölőzködtek.<br />
Majd ezt gondolták magukban: igen, te már itt vagy<br />
a mi szívünkben, és ha jól gondoljuk, mi is a tiédben.<br />
– Hát, így köttetnek életre szóló barátságok –<br />
állapította meg Villus.<br />
– Na de aztán elég a nagy érzelmességből – szólt<br />
Bagi –, itt az étel az asztalon, fogjunk lakomához!<br />
A három jóbarát degeszre tömte magát, szinte<br />
már mozogni sem bírtak. Evés után nagyokat<br />
beszélgettek és meséltek egymásnak, hogy milyen<br />
az élet a holdon és milyen az élet a földön. Lassan<br />
rájuk is esteledett. Már a nap fénye is nehezen<br />
szűrődött az odú mélyére. Ekkor Bagi így szólt:<br />
6
– Kedves barátaim, az én házam a ti házatok is,<br />
ezért kérlek benneteket, aludjatok nálam!<br />
A három jóbarát elfogadta a szíves meghívást. Az<br />
odú mélyén egy kis fahánccsal még be is takaróztak,<br />
majd összekucorodtak, és már aludtak is. A mostani<br />
álmuk nagyon szép lesz, hiszen egy új barátra leltek,<br />
itt a messzi idegenben, a holdon.<br />
7