Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
LA POLÍTICA<br />
Sotelo, jo mateix... Tots temíem que, un cop mort<br />
Franco, podrien passar moltes coses, que podia<br />
sortir l’exèrcit per un cantó i l’Església per l’altre,<br />
i per això havíem de ser moderats i responsables.<br />
Vam valorar sempre que el Partit Socialista<br />
Unificat de Catalunya (PSUC), els comunistes,<br />
que eren l’oposició real que hi havia, perquè els<br />
socialistes no hi eren, doncs valoràvem el paper<br />
modèlic que el partit va fer durant la Transició. I<br />
en aquest context, la nostra gent, el meu grup de<br />
sempre, vam dir que s’havia de fundar un partit<br />
català no nacionalista, i vam crear el Centre Català.<br />
A les eleccions del 1977 jo n’encapçalava la<br />
”JO SÓC CRISTIÀ, PECADOR,<br />
VAIG ESTAR A LA<br />
PRIMERA PROMOCIÓ DE<br />
L’ESADE, ELS JESUÏTES...”<br />
llista, no per res, els companys ho van considerar<br />
així. Jo en aquests moments tenia una bona<br />
posició econòmica, per la família, és clar, el cas<br />
és que em van proposar i jo vaig acceptar.”<br />
FAMÍLIA (2)<br />
MIQUEL BONILLA. “Jo diria que la meva entrada<br />
a la política va estar bastant clara, tenint present<br />
que al meu pare i a la meva àvia els van aplicar<br />
represàlies, i per tant tenia una tradició de família<br />
perseguida políticament pel franquisme. A<br />
més de les influències familiars també va influir<br />
l’entorn econòmic i social, que fa que hi hagi el to<br />
de rebel·lia en aquella joventut i a partir d’aquí<br />
t’adones que l’única manera de fer-ho des d’una<br />
perspectiva positiva és mitjançant un enquadra-<br />
ment polític i, és clar, a l’acabament dels anys<br />
seixanta no hi havia un enquadrament polític que<br />
no fos dintre de les files del PSUC a les zones<br />
perifèriques de la ciutat.”<br />
CRISTIÀ, PECADOR<br />
JOSEP MARIA CULLELL. “Ja ho saps tu això. Sóc<br />
cristià, pecador, vaig estar a la primera promoció<br />
d’Esade, el jesuïtes... Saps que a mi em va casar<br />
en Joan Nepomuceno García Nieto? És clar,<br />
és l’època en què Alfonso Carlos Comín publica<br />
Qué hacer. I el canonge González Ruiz, el llibre<br />
Creer es comprometerse. I nosaltres crèiem que<br />
havíem de construir ‘un cel i una Terra nova’. I<br />
tot això em va portar a la política. Jo vaig dubtar<br />
molt, estava molt a prop dels socialistes, em<br />
declarava socialdemòcrata en una època en què<br />
això era poc menys que un delicte de traïció. La<br />
veritat és que no hi havia gaires diferències entre<br />
els partits, perquè els objectius immediats eren<br />
comuns: llibertat, amnistia, estatut d’autonomia.<br />
Roca i Serra eren intercanviables, van anar a un<br />
lloc o altre, com jo, que vaig optar per Convergència.”<br />
PUJOL<br />
JOSEP MARIA AINAUD. “Jo estava posat a la clandestinitat<br />
des del començament del franquisme.<br />
Mai no vaig adoptar una postura gaire radical. Vaig<br />
entrar per una bona amistat amb Jordi Pujol, la<br />
veritat és que he tingut molt bona amistat amb<br />
tots els polítics, per un motiu, i és que crec que de<br />
tot s’aprèn. Però vaig veure que el més preparat<br />
era Pujol, sens dubte. Tot i que en política municipal<br />
a Barcelona no hagi tingut encerts, potser perquè<br />
no li fessin ombra, diguem-ho tot. Jo recordo<br />
el debat si el candidat havia de ser Miquel Roca o<br />
Ramon Trias. Per a mi Ramon podria haver estat<br />
un bon alcalde, però no era un bon candidat. Era el<br />
mateix problema que tenia en Miquel Roca.”<br />
SALOMÓ<br />
JOSEP MARIA CULLELL. “A les memòries de<br />
Trias Fargas s’explica tot això. Davant del dilema<br />
de qui es presenta el 1979, si Trias Fargas<br />
o Miquel Roca, Pujol fa de Salomó i ni l’un<br />
ni l’altre. Durant unes hores, potser un cap de<br />
setmana, vaig ser jo. Però jo encara era massa<br />
rojillo, suposo, i Qui Mana va decidir que fos en<br />
Xavier Millet, qui, per cert, es va portar molt bé,<br />
perquè era conscient que presentant-se evitava<br />
una baralla al partit, i per això va tenir una actitud<br />
molt prudent.”<br />
LEGISLADOR<br />
MIQUEL ROCA. “Formo part d’una generació<br />
que mai no va fer una decisió conscient i<br />
reflexiva d’anar a la política. Ens vam trobar<br />
sotmesos per l’ambient familiar, per haver<br />
crescut a l’exili, molt polititzats, etc. Per haver<br />
corregut davant de la policia durant molts<br />
anys, participat en la resistència universitària,<br />
i després a la política i militant... Però mai no<br />
havies pensat a dedicar-t’hi com a exercici<br />
quasi professionalitzat, estaves en el món de la<br />
política com a contestació al sistema, com un<br />
desig de llibertat, de progrés, etc. L’activitat<br />
legislativa era la que s’adeia més amb el meu<br />
caràcter, la meva manera professional de ser.<br />
Al Parlament es té una gran distància amb la<br />
ciutadania.<br />
Tu legisles i fins al cap de molts anys no veus<br />
quina eficàcia ha tingut la llei en el problema<br />
que volies resoldre o enfocar. En canvi,<br />
en la vida ciutadana tot és molt més ràpid. Si<br />
fas una obra, una ordenança, prens una decisió<br />
administrativa, de seguida es nota. Hi<br />
havia un cert desig per part meva, després<br />
de molts anys d’activitat política legislativa,<br />
d’aterrar en aquesta vida més immediata que<br />
és l’Ajuntament.”<br />
GERMANOR<br />
ORIOL BOHIGAS. “Estem parlant dels primers<br />
anys de la democràcia, encara marcats per<br />
l’oposició clandestina al franquisme, que era fonamentalment<br />
una oposició d’esquerres i d’àmbit<br />
socialista. Per tant, sense pertànyer a cap partit,<br />
el món en el qual em movia, per contactes personals,<br />
era pròxim al Partit Socialista. Després de<br />
la mort de Franco hi va haver un abocament de<br />
molts intel·lectuals a la política, va ser un moment<br />
brillant de la democràcia, perquè va donar<br />
gent intel·ligent a la política i entusiasme a la població.<br />
Va haver-hi un moment de germanor i entusiasme<br />
entre polítics i intel·lectuals. En aquest<br />
sentit jo vaig trobar un àmbit polític on em trobava<br />
còmode i bé. Era sense correspondència ideològica,<br />
perquè era un entusiasme molt general.<br />
Ara que tothom està tant desil·lusionat ja no ens<br />
en recordem, que la gent estava entusiasmada<br />
amb la política i confiava en els polítics! Llàstima<br />
que això va durar tan poc, i que els politics hagin<br />
desprestigiat la política indegudament.”<br />
ESTUDIANTIL<br />
EULÀLIA VINTRÓ. “Vaig entrar en política a la<br />
universitat, on estudiava Filosofia i Lletres, especialitat<br />
clàssiques i grec. Recordo la primera<br />
confrontació del sindicat democràtic contra el<br />
sindicat del Movimiento. Vaig estar al moviment<br />
estudiantil sense afiliació política concreta, fins<br />
que vaig entrar a Bandera Roja i després al<br />
PSUC, l’any 1972.”<br />
BANQUER<br />
XAVIER BASSO. “Yo entré por casualidad, yo<br />
trabajaba en la banca, hace 25 años monté Caja<br />
Madrid en Cataluña, y en un momento determinado<br />
estuve de consejero delegado de la corporación,<br />
que eran todos los negocios que también<br />
había que montar aquí en Cataluña. A mí casi<br />
24 25