I DOKUMENTI SVETE STOLICE
Službeni vjesnik, 3/2009. - Biskupije Mostar-Duvno Trebinje-Mrkan
Službeni vjesnik, 3/2009. - Biskupije Mostar-Duvno Trebinje-Mrkan
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Dokumenti Svete Stolice<br />
kopnom do Rima. Prema predaji smatra se da je kazna<br />
izvršena 17. listopada. Sadržaj događaja, koji stari autori<br />
nisu nikada stavili u pitanje, pod povijesnim profilom<br />
zaista je izniman. Prije svega nije shvatljivo kako<br />
to da je car Tajan, pod čijim se vladanjem dogodio vrlo<br />
nasilan val progona prvih kršćana, izrekao kaznu i poslao<br />
čak do daleke Antiohije Sirijske odred vojnika u<br />
puku svrhu da doprate do Rima ovoga starca, koji je<br />
mogao sasvim normalno biti ondje pogubljen. Slučaj<br />
je doista jedinstven u povijesti staroga kršćanstva; naime<br />
očuvao nam se samo jedan slučaj te vrste: onaj<br />
farizeja obraćenika Savla Taržanina, poznatijega pod<br />
imenom Pavao, koji je iz Palestine bio doveden do<br />
Rima da podnese smrtnu kaznu. Sv. Pavao, međutim,<br />
imao je ovu jedincatu “povlasticu”, jer je bio rimski<br />
građanin, i nitko od rimskih predstavnika Sirije-Palestine<br />
nije htio preuzeti osobnu odgovornost za njegovu<br />
smrt. Bio se prizvao na cara, imao je zakonito pravo<br />
na to, i bio je proveden u glavni grad. Slučaj Ignacijev<br />
posve je drukčiji: on ne posjeduje rimsko građansko<br />
pravo, inače bi imao pravo da mu se odrubi glava, što<br />
je bila kazna časnija, brza i puno manje užasna i strašna.<br />
Motive ovoga jedincatoga izbora treba tražiti drugdje.<br />
Pa i broj pratitelja koji ga nadziru zaista je velik:<br />
deset vojnika zbilja je previše da spriječe bijeg siromašnoga<br />
starca. Način kojim ih naziva, tj. “leopardima”<br />
možda bi mogao biti vrlo zanimljiv otvor: naime kožu<br />
leopardovu upotrebljavali su vojnici rimske vojske,<br />
pripadnici posebne jedinice: znakonoša, koji su imali<br />
vrhunsku čast u ratu nositi vojničko znakovlje. Bili su<br />
pokriveni od glave kožom snažne a okrutne životinje,<br />
koja je imala simbolično značenje i davala im dojmljiv<br />
izgled. Predstavnici legija rabili su općenito vučje i<br />
medvjeđe kože, dok su velike mačke grabljivice, kao<br />
lavovi i leopardi, bile “prerogativa” pretorijanaca, članova<br />
strahovite i veoma moćne osobne carske garde.<br />
Ako je doista Trajan poslao onamo također samo jednoga<br />
od ovih vojnika (a ne deset!), onda naravno<br />
Ignacije nije bio bilo tko, nego posebno čuvan pod<br />
osobnom vlašću carevom; tako se sasvim razjašnjava<br />
apsolutna iznimnost njegova slučaja. Možda je ovo<br />
čudnovato putovanje prema mučeništvu posjedovalo<br />
institucionalan karakter koji moramo posve otkriti:<br />
naime sadržaj pisama Ignacijevih odaje aspekte koji,<br />
čini se, potvrđuju ovu sumnju. Starac prima izaslanstva<br />
mjesnih Crkava koje su došle počastiti ga i primiti<br />
njegove upute. Imenuje biskupe, piše enciklike: u<br />
pismu Polikarpu kaže izričito da je imao nakanu pisati<br />
svim Crkvama, ali nije učinio na vrijeme jer su ga<br />
vojnici prisilili da se iznenada ukrca. Ignacije ima sveopće<br />
zaokupljenosti koje nadilaze zadaće i odgovornosti<br />
obična mjesnog biskupa. Obraća se zajednici<br />
vjernika koja se zove katolička Crkva, tj. “univerzalna”,<br />
i prvi je koji je skovao ovaj naziv. Potiče sve da budu<br />
sjedinjeni i poslušni u vjeri i osobito da se drže daleko<br />
od hereze gnostika, koji šire ideju o Isusu drukčiju od<br />
one Petrove i evanđelja. O liku Isusa Krista Ignacije<br />
izražava jasan stav o temeljnim teološkim pitanjima<br />
kao što su njegovo rođenje snagom Duha Svetoga i<br />
njegovo božanstvo. Neki izrazi koje rabi vrlo su iznenađujući<br />
i stoljećima prehvaćaju u buduće razvoje teologije:<br />
na primjer o Kristu kaže “proizlazeći od Oca” i<br />
time misli da Isus nije bio stvoren, nego rođen od<br />
Boga, misao koja prethodi dva stoljeća pojmu “rođen,<br />
nestvoren”, definiran u Vjerovanju Nicejskoga koncila<br />
325. Napokon tvrdi da Rimska Crkva ima duhovno<br />
prvenstvo nad svima drugima, činjenica vrlo čudna<br />
ako se ima pred očima da su u ono vrijeme Crkve u<br />
Jeruzalemu, Aleksandriji i Antiohiji (njegovoj Antiohiji)<br />
posjedovale dostojanstvo ravno Rimskoj Stolici.<br />
Drugim riječima ovaj se čovjek vlada baš kao da je<br />
Papa (rekli bismo danas). Pa i Crkve koje dolaze počastiti<br />
ga očekuju od njega savjet i duhovne smjernice.<br />
Ideja da bi Ignacije bio više nego biskup ravan drugima,<br />
tj. da bi imao vodstvenu ulogu u Crkvi svoga vremena,<br />
potpuno bi razjasnila njegovu vrlo čudnu sudbinu.<br />
Ako je doista ovaj čovjek bio neko vrijeme<br />
Glava kršćana, onda je razumljivo da je Trajan htio<br />
preuzeti brigu da ga dovede i izloži smrti u Rimu: njegovo<br />
pogubljenje moralo je biti eklatantno i spektakularno,<br />
moralo je biti opomena svima. Car je mogao<br />
doprijeti do svakoga i odrubiti glavu onoj sljedbi uklanjajući<br />
joj iz sredine poglavara, skrivao se on u bilo<br />
kojem dijelu carstva. Razdoblje u kojem se dogodilo<br />
Ignacijevo pogubljenje jest također jedno od onih za<br />
koje apsolutno najmanje znamo o kršćanskom društvu<br />
i apostolskom nasljedstvu. Prvi katalog Rimskih<br />
biskupa čini se da je pisao povjesničar Hegezip godine<br />
160., dakle desetljećima nakon navedenih događaja, i<br />
u svakom slučaju konkretna svjedočenja koja posjedujemo<br />
sežu tek u 354. godinu (tzv. Katalog Liberijanov)<br />
ili čak do VI. stoljeća (popis Papa koji sadrži Liber<br />
Pontificalis). Znamo da se apostolsko nasljedstvo u prvim<br />
vremenima događalo izravno, osobnim izborom:<br />
Petar je imenovao Lina kao svoga nasljednika, Lino je,<br />
kako se čini, imenovao Kleta (ili prema starim autorima<br />
nekoga Anakleta). Zatim dolazi Klement Rimski,<br />
koji je nastavio borbu Petrovu protiv gnostičke hereze<br />
pišući glasovito pismo Crkvi u Korintu: isti način zalaganja<br />
koje je poduzimao i Ignacije Antiohijski, koji<br />
dakle prosljeđuje pastoralnu predaju sv. Petra i sv. Klementa.<br />
Klement je umro 97. godine, prognan na Istok,<br />
i prema predaji, bačen u more s teškim sidrom oko<br />
vrata. Njega je naslijedio Evarist, o kojem znamo doista<br />
malo: prema povjesničaru Euzebiju iz Cezareje,<br />
koji je živio za Konstantina, pontifikat je ovoga Pape<br />
2009. | br. 3 | Službeni vjesnik | 221