Rejsen begynder her… LEDIGE PLADSER 2012/13 Rejs på ferie på egen hånd eller med dansk rejseleder 60 års erfaring med salg af skræddersyede rejser skal naturligvis komme dig til gode! // Volleyball // Styrketræning - Fitness // Fodbold // Badminton // World Wide linie // Ridning // Motorlære // Kreativt værksted Ring på tlf. 86 82 56 11 eller se www.unitasrejser.dk www.skrodstrup.dk 2
Når flaget går på halv Det var faktisk det første, jeg gjorde. Næste morgen. Satte flaget på halv. Hun havde ingen flagstang selv, så vi flagede altid når det var hendes fødselsdag. I en helt anden by, selvfølgelig. Men det var fint nok. Denne gang kom det knap så højt op. Til gengæld hang det hele dagen. Og aftenen med. Vi havde brug for at fortælle hele verden, at den var gået i stå. At verdens undergang var nær. I hvert fald hos os i nummer 19. Et kæmpe rødt-hvidt signal til alle, der gik forbi. Jeg tror, jeg tænkte, at hver gang én fik medfølelse med os, så kunne det fjerne lidt af den uendelige lidelse, der gnavede i hjerne og hjerte. Så ringede det på døren. Igen. Og en halv time efter igen. Folk strømmede til. Naboer, genboer og folk på villavejen, som vi kun sjældent havde snakket med forinden. Kom ind og satte sig ned og krævede, at historien blev fortalt om og om igen. Og igen. Da hoveddøren blev lukket sidst på eftermiddagen, og den sidste vejboer svingede ud bag om hækken, følte jeg mig rig. Velsignet og rig. Omgivet af verdens vel nok modigste mennesker. Halvvejs fremmede parcelhusejere, der tog sig mod til at brase ind hos nogen med et nyophængt flag på halv. Heldig, velsignet og rig. Længe, længe efter mørkets frembrud tog jegflaget ned. Ved midnatstid, faktisk. Og hvad så hvis det hang lidt længe? Det var trods alt sidste gang, det blafrede for min mor. Jeg kender så udmærket følelsen. Angsten for at bryde ind i nogens sorg. Utrygheden ved at ringe til nogen, der har mistet. Frygten for at banke på deres dør. Inderst inde er jeg vel bange for at få dem til at græde. Bange for at minde dem om deres tab. Men hvor er det egentlig fjollet. Helt ærligt! At undgå at ringe til nogen med flaget og livet på halv betyder næppe noget i forhold til deres hukommelse for den afdøde. Man glemmer næppe sit døde barn, Sin ægtefælle eller bror af, at vennerne venter udenfor. Venter bag hækken. Hvis det bare gik så let. Jeg har talt med flere, der har oplevet, at de venner, de troede, var nærmest, var fjernest i sorgen. Nogen har oplevet det modsatte. Selv oplevede jeg, at mit nærmiljø blev langt mere vedkommende, end det havde været tidligere. Opmærksomheden kom fra kanter, hvorfra jeg mindst ventede det. Og udeblev fra steder, jeg ikke forstod dengang. Jeg ved ikke, hvor dine allerbedste venner er henne lige nu. Om de er der for dig eller ej. Men jeg tror, at de tænker på dig. Og måske er de bange for at minde dig om det, der er allerværst. Når man kender og elsker folk, der mister, kan det være meget, meget svært. Man føler med sine venner i sorgen, og det hele kommer utrolig tæt på. Det er vanskeligt at stå nær ved folk, der rammes af tragedie. På mange måder er det lettere at være arbejdskollega eller et perifert bekendtskab. Hvis dine venner ikke er der nu, hvor du har brug for dem, så kontakt dem! Fortæl dem, at du har brug for dem i dit liv. Og hvordan du har brug for dem. Det er en svær opgave at være pårørende til en sørgende, så forsøg at sætte ord på, hvad du har mest brug for. I hælene på sorgen følger ødelagte venskaber. Det er velkendt. Og slet ikke til at bære. Med flaget på halv Af Mette Marklund Unitas Forlag 2012 „I et ærligt og vedkommende sprog sætter bogens forfatter ord på de følelser og stemninger, der præger situationen efter et dødsfald; savnet af den døde, ensomheden, vreden over at livet ubekymret går videre, skyldfølelsen, tomheden.“ 3