You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Hodočasničke stazeHodočasničke stazeSvetište Gospe SinjskeDana 14. kolovoza 1715. bio <strong>je</strong>, kasni<strong>je</strong> se pokazaloposl<strong>je</strong>dnji, opći, trosatni juriš goleme turske sile na Sinj.Kroz to su vri<strong>je</strong>me fratri, žene, d<strong>je</strong>ca i ostala čeljad nakol<strong>je</strong>nima pred Marijinom slikom vapili za pomoć. I kad subranitelji očekivali novi napad, neprijatelj <strong>je</strong>, noću s 14. na15. kolovoza, u tišini digao topove i vratio vojsku u Livno.Izjutra, na blagdan Velike Gospe, ni<strong>je</strong>dnog Turčina ni<strong>je</strong>bilo pod Sin<strong>je</strong>m. Suvremenici događanja uv<strong>je</strong>reni su da <strong>je</strong>pob<strong>je</strong>da postignuta zagovorom Majke Bož<strong>je</strong>.Priredio fra Karlo LovrićMnogi hodočasnici, idući u Međugor<strong>je</strong>ili se vraćajući iz n<strong>je</strong>ga,navrate u Sinj. Idu od Majke kMajci! Osim kratkoga odmorai t<strong>je</strong>lesne okr<strong>je</strong>pe, i duhovno se okri<strong>je</strong>pe kodMajke od Milosti ili Gospe Sinjske. Dakako,vođeni su i znatiželjom, kako danas izgledam<strong>je</strong>sto u ko<strong>je</strong>m se skoro tri stol<strong>je</strong>ća odigravaAlka, viteška igra, koja pods<strong>je</strong>ća na čudesnupob<strong>je</strong>du nad turskom vojskom koja <strong>je</strong> brojila60.000 ratnika.Sinj se nalazi u Splitsko-dalmatinskoj županjii središte <strong>je</strong> Sinjske, a time i Cetinskekrajine. Prema popisu iz 2001. godine brojioko 25.000 stanovnika. Sm<strong>je</strong>šten <strong>je</strong> na s<strong>je</strong>verozapadnomrubu Sinjskoga polja, kroz ko<strong>je</strong>prot<strong>je</strong>če 105 km duga ri<strong>je</strong>ka Cetina. Okružen<strong>je</strong> planinama: Dinarom, Kamešnicom, Svilajom…i udal<strong>je</strong>n od Splita 36 km.Sinj <strong>je</strong> <strong>je</strong>dno od većih Gospinih prošteništau Hrvatskoj – u n<strong>je</strong>mu se o Velikoj Gospi okupii do stotinu tisuća v<strong>je</strong>rnika.“Ponesoše Gospinu priliku, ostavišeRamu plemenitu...”Početkom 17. stol<strong>je</strong>ća fran<strong>je</strong>vci su u obnovl<strong>je</strong>nisamostan sv. Petra u Rami doni<strong>je</strong>lisliku Majke Bož<strong>je</strong>. S<strong>je</strong>ćan<strong>je</strong> na strašni pokoljiz godine 1557., kad su Turci zapalili samostani ubili 5 fratara, još <strong>je</strong> bilo živo. “U tomzaklon<strong>je</strong>nom di<strong>je</strong>lu Bosne ni<strong>je</strong> prodirala vojskanego grupe zulumćara, pljačkaša, sijućizlobu i mržnju, pljačkajući <strong>mir</strong>no stanovništvo.Stoga su redovnici sm<strong>je</strong>stili sliku otužneMari<strong>je</strong> u crkvu do ‘Gospinih vratiju’ i prednjom zaufano molili.“Od ropstva pod turskom vlašću, ko<strong>je</strong> <strong>je</strong>bilo nametnuto v<strong>je</strong>rskom isključivošću, narod<strong>je</strong> mogao osloboditi <strong>je</strong>dino pob<strong>je</strong>donosnirat. Stoga <strong>je</strong> svećenstvo stalo na mletačkustranu za Kandijskoga (1645. – 69.), i još višeza Morejskoga rata (1684. – 99.). Ovo povezivan<strong>je</strong>fran<strong>je</strong>vaca s mletačkim časnicima, krajiškimharambašama i serdarima izazivalo <strong>je</strong>bosanske spahi<strong>je</strong>, age i njihove sluge. Zapa-lili su im 1685. samostan u Modriči, a 1687.u Srebrenici, dok <strong>je</strong> samostan čudotvorne sv.Mari<strong>je</strong> u Olovu bio napušten. I biskup i provincijalotišli su iz Bosne. Vladala <strong>je</strong> opća nesigurnost.Osim toga, godine 1686. zavladala<strong>je</strong> glad i pojavila se kuga. Ramski fratri su zapal<strong>je</strong>nisamostan 1682. g. brzo obnovili ali, <strong>je</strong>r“nisu mogli pod<strong>mir</strong>iti učestale turske globekod pregleda novogradn<strong>je</strong>“ i bo<strong>je</strong>ći se neprijateljskihzuluma, odlučili su s narodom pob<strong>je</strong>ćiu, njima već poznati, cetinski kraj.Nakon dogovora s krajišnicima, u listopadu1687. fran<strong>je</strong>vci, njih 21, zapališe tek obnovl<strong>je</strong>nisamostan u Rami, i krenuše na “putbez sna“, u Cetinsku krajinu.Put od Rame do SinjaKad su fran<strong>je</strong>vci razm<strong>je</strong>stili narod po opustošenojCetini i Zagori, <strong>je</strong>dni od njih nastaviševršiti župničku službu među dosel<strong>je</strong>nimstanovnicima, a drugi – <strong>je</strong>r se približavalazima a nisu imali skloništa – krenuše premamoru sa sobom noseći dragu sliku nebeskeMajke.“U višestol<strong>je</strong>tnom kretanju iz Bosne premamoru fran<strong>je</strong>vci su donosili sa sobom slike Bogorodicekao najdraže životvorne svetin<strong>je</strong>. Te‘Gospe selice’, kako ih se nazivalo, pods<strong>je</strong>ćalesu fratre i narod na stari kraj, stvarale atmosferustarine često potrebne za razvoj pobožnosti,otajne <strong>je</strong>r se ne znaju slikari koji su ihostavili potomstvu na štovan<strong>je</strong>.“Čudotvorna Prilika Majke Bož<strong>je</strong> bila <strong>je</strong>najdragoc<strong>je</strong>ni<strong>je</strong> blago što su ga fran<strong>je</strong>vci sa sobomponi<strong>je</strong>li iz Rame. Ona im <strong>je</strong> bila ut<strong>je</strong>ha ipomoć na putu od Rame do Sinja, potom prekoDugopolja i Klisa do Splita, gd<strong>je</strong> su se 9. si<strong>je</strong>čnja1688. privremeno uselili u staru benediktinskuopatiju na Sust<strong>je</strong>panu.Kroz nekoliko godina u Splitu, redovnicisu sliku Majke od Milosti brižno čuvali i krili.Ipak se pročulo da bosanski fratri imaju čudotvornusliku. Narod <strong>je</strong> tada tražio da se slikaizloži javnom štovanju. Fratri, bo<strong>je</strong>ći se da imslika ne bi bila oduzeta, sakriju <strong>je</strong> u kuću nekogJure Bubičića u Velom Varošu. Jure spremisliku u ormar u sobi gd<strong>je</strong> nitko ni<strong>je</strong> spavao.Za sliku nitko ni<strong>je</strong> znao nego on i dva fratra.Uz boravak slike u kući Jure Bubičića vezan<strong>je</strong> <strong>je</strong>dan čudesan događaj. Domaćica iostali ukućani stavljali bi na ormar, u ko<strong>je</strong>mse nalazila slika, razne stvari. Ali što bi god naormar stavili, sl<strong>je</strong>dećeg bi jutra našli na podu,pa i staklene predmete, i kao da <strong>je</strong> sve to netkoposložio. Čeljad se čudila i o tome razgovarala.Kad <strong>je</strong> to čuo i vidio domaćin, naredi da sena ormar ništa ne stavlja i da pred ormaromneprestano gori uljano sv<strong>je</strong>tlo.Fran<strong>je</strong>vci se nisu obikli u Splitu. Srce ih <strong>je</strong>vuklo k narodu s kojim su došli iz Bosne u Cetinskukrajinu. Odmah prionu poslu i sa s<strong>je</strong>vernestrane tvrđave sagrade mali samostan icrkvu. Čim <strong>je</strong> zgrada bila dogotovl<strong>je</strong>na, vratese u Sinj. Gospinu sliku nisu odmah poni<strong>je</strong>li,nego u Splitu ostave o. Antu Pletikosića da <strong>je</strong>donese kad se fratri sm<strong>je</strong>ste u novom stanu.U određeno vri<strong>je</strong>me pobožni se fratar izu<strong>je</strong>i bos, kradomice uzme sv. sliku i noću kreneu Sinj. U svanuće stigne do Radošića. Odatlese javi redovničkoj braći. Fratri skupe obližnjipuk te iziđu u ophodu pred sv. Priliku pa <strong>je</strong>s velikim vesel<strong>je</strong>m, p<strong>je</strong>vajući, dopratiše do crkvicesv. Fran<strong>je</strong>. Stave <strong>je</strong> na oltar da <strong>je</strong> v<strong>je</strong>rnicištuju i pred njom mole.Tako se sveta slika godine 1691., nakon višegodišn<strong>je</strong>gputa, nastani u Sinju i ni<strong>je</strong> ga višenapuštala.Gospina slika ostala <strong>je</strong> u crkvi sv. Fran<strong>je</strong> do1714., kad <strong>je</strong> svečano prenesena u novu crkvuispod Kamička. Ni tu ne će dugo ostati, <strong>je</strong>r ćeSinj biti u strašnoj kušnji, u kojoj će na posebannačin zasjati moć i slava nebeske Majke.Gradnja crkve Gospe Sinjske počela <strong>je</strong>1699. godine. Dovršena <strong>je</strong> 1712., a već <strong>je</strong>1715., za turske opsade Sinja, izgor<strong>je</strong>la skupasa samostanom. Obnovl<strong>je</strong>na <strong>je</strong> 1721. i tada<strong>je</strong> s tvrđave prenesena Gospina slika. Crkva <strong>je</strong>teško stradala u potresu 28. studenoga 1769.,a današnji izgled i veličinu dobila <strong>je</strong> 1771. godine.Slavna pob<strong>je</strong>da 1715. godinePočetkom 1715. godine stigla <strong>je</strong> u Sinj vi<strong>je</strong>stda <strong>je</strong> Turska (8. prosinca 1714.) navi<strong>je</strong>stilarat Veneciji. Svi su slutili da će Turciiz Bosne najpri<strong>je</strong> napasti Sinj, pa su se u Sinjupočeli pripremati na obranu, utvrđujućiGrad. U isto vri<strong>je</strong>me Turci su se, u Bosni,spremali za napad. Skupivši pod Kupresomgolemu vojsku, serasker Mehmed-paša Šelićpođe prema Sinju.Dana 23. srpnja 1715. pri<strong>je</strong>đe preko Prologai utabori se uz Cetinu. Narod se u Cetinskojkrajini silno prestrašio. Jedni su b<strong>je</strong>žaliprema primorju, drugi u brda. Svoju su imovinudonosili u novu crkvu, nadajući se da ćetopovi iz Grada obraniti crkvu od Turaka. Usinjsku tvrđavu zatvorilo se oko 700 vojnika težene, d<strong>je</strong>ca i 7 fratara. Fratri su sa sobom poni<strong>je</strong>lisliku Majke od Milosti i stavili <strong>je</strong> u crkvusv. Mihovila, na oltar sv. Barbare.“Kad građani“ – piše fra Petar Filipović– “razumiše da <strong>je</strong> Gospa u gradu, mnogo seuzradovaše i k njoj se udilj utekoše i s molitvomi zaviti, koji im dade taki slobod i takujakost da se viteški braniše i obraniše.“Turci nisu odmah napali Sinj. Dana 26.srpnja 1715., nakon žestoke borbe i uz velikegubitke, osvojili su Otok. Zatim su se razišlipo Cetinskoj krajini i Zagori da pale, pli<strong>je</strong>nei ubijaju. Stigli su do Klisa, Drniša i Vrlike,koju osvojiše. Juriš na Sinj počeo <strong>je</strong> 8. kolovozai ponavljao se idućih dana. Oko Grada sve<strong>je</strong> bilo popal<strong>je</strong>no i uništeno. Izgor<strong>je</strong>la <strong>je</strong> i crkvicasv. Fran<strong>je</strong>, a zatim i samostan i nova crkvapod Kamičkom sa svim što <strong>je</strong> u njoj bilo.Sam <strong>je</strong> Grad bio napola razrušen. Za branitel<strong>je</strong>Sinja molilo se po ci<strong>je</strong>loj Dalmaciji.Svatko se bojao, ako padne Sinj, da će Turčinzauzeti Klis pa ostalu Dalmaciju. Splitskinadbiskup Cupilli pošao <strong>je</strong> u pomoć Sinjupod zastavom križa, ali ni<strong>je</strong> mogao dal<strong>je</strong>od Dicma, pa odatle šal<strong>je</strong> pismo (9. kolovoza)papi Klementu XI. u ko<strong>je</strong>m ga zaklin<strong>je</strong> damoli za Sinj. U Omišu <strong>je</strong> pobožni svi<strong>je</strong>t čitavunoć u crkvi, pred Gospinom slikom, molio zaSinj. Dana 14. kolovoza bio <strong>je</strong> posl<strong>je</strong>dnji, općijuriš, koji <strong>je</strong> trajao tri sata. Kroz to su vri<strong>je</strong>mefratri, žene, d<strong>je</strong>ca i ostala čeljad na kol<strong>je</strong>nimapred Marijinom slikom i vape za pomoć.Branitelji su očekivali novi napad, ali <strong>je</strong> neprijatelj“noću od 14. na 15., kada <strong>je</strong> svitaodan naše Zaštitnice na Nebo Uznesene, u najvećojtišini digao topove i uz pratnju ci<strong>je</strong>logatabora vratio se na sigurno u svo<strong>je</strong> prvobitnostanište u Livnu...“, izvi<strong>je</strong>stio <strong>je</strong> pisac Dnevnika,opisa opsade Sinja. Izjutra, na blagdan VelikeGospe, ni<strong>je</strong>dnog Turčina ni<strong>je</strong> bilo pod Sin<strong>je</strong>m,i posl<strong>je</strong>dn<strong>je</strong> turske čete prešle su prekoCetine. Pod Gradom se našlo 10.000 mrtvih imnoštvo ratnog materijala. Od naših padoše3 časnika, 35 vojnika i vojni kapelan fra St<strong>je</strong>panBatarelo. Ran<strong>je</strong>nih <strong>je</strong> bilo 52. Suvremenicidogađanja uv<strong>je</strong>reni su da <strong>je</strong> pob<strong>je</strong>da postignutazagovorom Majke Bož<strong>je</strong>.Suvremeni pov<strong>je</strong>sničar fra Petar Filipovićpiše: “Da <strong>je</strong> dakle ovo bilo n<strong>je</strong>zino dobiće,sumn<strong>je</strong> ne ima; pak i Turci isti posli govorilisu da su gledali svaku noć u vrime obsidnućaodit po zidu Grada <strong>je</strong>dnu ženu u velikojsvitlosti“.Generalni providur u svome izv<strong>je</strong>šću od16. kolovoza prizna<strong>je</strong> čudesnu čin<strong>je</strong>nicu:“Bog <strong>je</strong> počeo dokazivati svoju svetu zaštituovoj provinciji oslobodivši prošle noći, nadan Uznesenja D<strong>je</strong>vice veoma važnu tvrđavuSinj, izmučenu krvavom opsadom golemeturske vojske“. A splitski <strong>je</strong> nadbiskup Cupilli16. kolovoza održao Misu zahvalnicu zbogpob<strong>je</strong>de i “održao vrlo li<strong>je</strong>p govor u zahvaluBl. D<strong>je</strong>vici što <strong>je</strong> jučer (15. kolovoza) prisililaTurke da napuste opsadu sinjske tvrđave, posli<strong>je</strong>16-dnevnog uzaludnog ops<strong>je</strong>danja“ (o. I.Cetinić).Časnici i vojnici neposredni su sv<strong>je</strong>docitoga događaja i milosti. U znak zahvalnostiGospi skupili su 80 zlatnih cekina i dali u Venecijiizraditi zlatnu krunu s križem da se bašta slika Majke od milosti njome okruni.Možemo slobodno ustvrditi: Na dan pob<strong>je</strong>deGospe od Milosti – rođena <strong>je</strong> GospaSinjska.Od tog dana ime Gospe Sinjske pročulose u Dalmaciji, Bosni i Hercegovini, pa i šire,u Rimu i Veneciji. Od tada u Sinj počeše pristizatimnogi hodočasnici. Za N<strong>je</strong>zin blagdanveć se u ono doba skupljalo i do 10.000 v<strong>je</strong>rnika.Tako <strong>je</strong> nastalo marijansko Sinjsko svetište.Slika čudotvorne Gospe SinjskeSlika čudotvorne Gospe Sinjske spadameđu l<strong>je</strong>pše što ih stvori kršćanska um<strong>je</strong>tnost.Naslikana na platnu, duga <strong>je</strong> 58 a široka44 cm. Slika prikazu<strong>je</strong> poprs<strong>je</strong> Majke Bož<strong>je</strong>,ko<strong>je</strong> izlazi iz tamne pozadine slike. Dobro<strong>je</strong> sačuvana, iako <strong>je</strong> na više m<strong>je</strong>sta preloml<strong>je</strong>na.Fratri su <strong>je</strong> nosili u torbi dok su b<strong>je</strong>žali izRame.Slika se može ubrojiti među naše “Gospeselice”, ko<strong>je</strong> <strong>je</strong> narod nosio sa sobom s<strong>je</strong>dinjujućis Marijom svoju, često gorku sudbinu.N<strong>je</strong>zinom blagom liku divili su se mnogi.Ovako su <strong>je</strong> opisali neki sinjski fratri: “Gospinolice vrlo <strong>je</strong> milo i živo, puno neke neodoljivedragosti, blago i kao zeru turobno, a opetljupko, li<strong>je</strong>po, da ti pogled na nj razblažu<strong>je</strong>srce, dira dušu ” (fra Stanko Petrov). “Gospinaglava, zaogrnuta dvostrukom koprenom,lagano <strong>je</strong> nagnuta na li<strong>je</strong>vu stranu. Marijinolice ističe se visokim čelom, s nešto pojačanimspuštenim kapcima iznad kojih su visoko svedeneobrve. Bli<strong>je</strong>di obrazi lagano su oživl<strong>je</strong>nicrvenilom. Preko glave tamna <strong>je</strong> zlatno-zelenakoprena, koja se spušta niz ramena (…) naglavi <strong>je</strong> krasna kruna od suhoga zlata. Sa stranei spri<strong>je</strong>da, sve do dna slike vise zlatni lanci,kolajne, naušnice, križevi, prsten<strong>je</strong> i drugi nakiti”(J. A. Soldo).Danas se od Gospine slike vidi samo licei maleni rub koprene. Upravo <strong>je</strong> po nakitu izav<strong>je</strong>tnim darovima slika Gospe Sinjske dobilasvo<strong>je</strong> vanjsko obil<strong>je</strong>ž<strong>je</strong>. Od svih se darovanajviše ističe zlatna kruna, koju su darovalibranitelji Sinja. Tom <strong>je</strong> krunom Gospu svečanookrunio 1716. godine splitski nadbiskupCupilli. Kruna <strong>je</strong> ukrašena viticama i anđeoskimglavicama. Ona <strong>je</strong> bila prvi dar v<strong>je</strong>rničkogsrca.Tko <strong>je</strong> naslikao Gospinu sliku? Kakvi supočetci n<strong>je</strong>zina posebnog štovanja? Na ova pitanjanema sigurnih odgovora. Prvi i najstarijipov<strong>je</strong>sničar Gospina štovanja, fra Petar Filipović,kaže da ni od starih ni<strong>je</strong> mogao doznatiod kuda <strong>je</strong> i kako slika došla u Ramu.Fra Stanko Petrov nagađa da ju <strong>je</strong> slikaonepoznati mletački slikar u drugoj polovici15. stol<strong>je</strong>ća i da se slika najpri<strong>je</strong> nalazila u Cetingradu(Sinju), da su <strong>je</strong> cetinski fratri, kad <strong>je</strong>Sinj pao u turske ruke 1536. g., poni<strong>je</strong>li sa sobomu Ramu, gd<strong>je</strong> <strong>je</strong> ostala do 1687. godine.36 | Glasnik <strong>mir</strong>a | Međugor<strong>je</strong> Srpanj 2010. | Broj 7 | Godište V. | 37