You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Promišljan<strong>je</strong>Promišljan<strong>je</strong>Očevo milosrđe (IV.)Starozav<strong>je</strong>tna proročka misao o pokori i obraćenju uIvanu Krstitelju ima ne samo svoj vremenski završetak,nego, u nekom smislu, vrhunac i zaokruženost. Za razlikuod kumranske za<strong>je</strong>dnice, koja samo sebe drži v<strong>je</strong>rnimostatkom, a sav ostali narod izgubl<strong>je</strong>nim, Ivan navi<strong>je</strong>štapokoru i poziva na obraćen<strong>je</strong> čitav narod. On traži <strong>je</strong>dnakomi<strong>je</strong>njan<strong>je</strong> nutrine kao i posve jasne konkretne plodovepokore.fra Ivan DugandžićOd etičkog optimizma do posvemašn<strong>je</strong>rezignaci<strong>je</strong>Svim spomenutim prorocima <strong>je</strong>dno <strong>je</strong> za<strong>je</strong>dničko:svi oni još uvi<strong>je</strong>k v<strong>je</strong>ruju u mogućnostčov<strong>je</strong>kova popravka. Mogli bismo u nekomsmislu govoriti o “etičkom optimizmu“.Još uvi<strong>je</strong>k se polazi od toga da čov<strong>je</strong>k moževršiti volju Božju, treba to samo iskreno ht<strong>je</strong>ti.Ipak, iskustva dugih stol<strong>je</strong>ća bila su negativna.Taj optimizam ne samo da se ni<strong>je</strong> potvrdio,nego <strong>je</strong> skrenuo u potpunu “etičkurezignaciju“. Tako se pisac knjige Sirahovenekih sto i pedeset godina pri<strong>je</strong> Krista moraboriti protiv fatalističkog uv<strong>je</strong>renja da <strong>je</strong> igri<strong>je</strong>h od Boga: “Ne reci: Od Boga <strong>je</strong> gri<strong>je</strong>hmoj, <strong>je</strong>r što on mrzi, nikad ne čini. I ne reci:On me zavede, <strong>je</strong>r n<strong>je</strong>mu gr<strong>je</strong>šnici ne trebaju“(Sir 15,11s).A Propov<strong>je</strong>dnik (Kohelet) stotinjak godinapri<strong>je</strong> Siraha donekle otkriva kako <strong>je</strong> moglodoći do takve tvrdn<strong>je</strong> kad s puno pesimizmarazmišlja nad čov<strong>je</strong>kovim stan<strong>je</strong>m:“Razmišljah o svemu tome i shvatih kako sui pravednici i mudraci, s d<strong>je</strong>lima svojim, uBožjoj ruci; i čov<strong>je</strong>k ne razumi<strong>je</strong> ni ljubavi nimržn<strong>je</strong>, i n<strong>je</strong>mu su ob<strong>je</strong> ispraznost. Svima <strong>je</strong>ista kob, pravednomu kao i opakom, čistomi nečistom… <strong>je</strong>dnako dobru kao i grešniku“(Prop 9,1s). On <strong>je</strong> sv<strong>je</strong>dok snažnih previranjau narodu pod ut<strong>je</strong>ca<strong>je</strong>m poganske helenističkemisli i velikog straha od gubl<strong>je</strong>njavlastite samobitnosti.U čemu Propov<strong>je</strong>dnik vidi ispraznost života?On <strong>je</strong> sv<strong>je</strong>dok korupci<strong>je</strong> bogatih i moćnih,potkupljivosti činovnika, sudbine robovaonih koji su nekoć bili bogati i slobodni(usp. Prop 3,16-6,10). N<strong>je</strong>ga životno iskustvouči kako dobra d<strong>je</strong>la ne rađaju nužno srećomi dugim životom, kao što ni zla d<strong>je</strong>la nemajuuvi<strong>je</strong>k za posl<strong>je</strong>dicu kaznu. Ci<strong>je</strong>la knjigazapravo <strong>je</strong> kritika površne religioznosti. Bogosta<strong>je</strong> čov<strong>je</strong>ku neshvatljiv, ako se sve promatrau granicama ovozemnog života. Propov<strong>je</strong>dniktraga za odgovorom koji će dati tekNovi zav<strong>je</strong>t, da će i dobro i zlo biti pravednonagrađeni tek na drugome svi<strong>je</strong>tu.Zaokret s iskustvom sužanjstvaProces razvoja čov<strong>je</strong>kova stava pred Bogom,koji smo nastojali sli<strong>je</strong>diti u Staromezav<strong>je</strong>tu, ima dvi<strong>je</strong> usporedne crte: s obziromna Boga i na n<strong>je</strong>gova obećanja, sve više stupau pozadinu istican<strong>je</strong> po<strong>je</strong>dinačnih Božjihdobročinstava, a u prvi plan izbija sve češćeobećan<strong>je</strong> samog Bož<strong>je</strong>g dolaska i izravnogzahvata u ljudski život; s obzirom na čov<strong>je</strong>ka,proročki zaht<strong>je</strong>v čov<strong>je</strong>ku da bude v<strong>je</strong>ran po<strong>je</strong>dinimBožjim zapovi<strong>je</strong>dima sve više ustupam<strong>je</strong>sta posvemašn<strong>je</strong>m “ponutarn<strong>je</strong>nju“odnosa prema <strong>Bogu</strong>, a nešto kasni<strong>je</strong> i to <strong>je</strong>iščezlo pred obećan<strong>je</strong>m “novog srca, novogsaveza i novog duha“. Tako se inicijativa posvemapomiče od čov<strong>je</strong>ka prema <strong>Bogu</strong>.Glavni nositelj i sv<strong>je</strong>dok takvog razvojaproročke misli <strong>je</strong>st veliki prorok sužanjstvaJeremija. Sam za sebe kaže da ga <strong>je</strong> Bog postavioza “ispitivača ljudskoga srca“ (Jr 6,27).On <strong>je</strong> kroz svoju proročku službu upoznaoda <strong>je</strong> to srce “prkosno i nepokorno“ (5,23),da <strong>je</strong> “opako i zlo“ (7,24; 8,12), da <strong>je</strong> “podmukloi nepopravljivo“ (17,9). Jeremijina spoznajaglede čov<strong>je</strong>kove gr<strong>je</strong>šnosti ide još dal<strong>je</strong>.On dolazi do uv<strong>je</strong>renja kako <strong>je</strong> čov<strong>je</strong>k u tojsvojoj pokvarenosti nemoćan bilo što promi<strong>je</strong>niti,pa se s os<strong>je</strong>ća<strong>je</strong>m tuge obraća <strong>Bogu</strong>:“Znam, Jahve, da put čov<strong>je</strong>ka ni<strong>je</strong> u n<strong>je</strong>govojvlasti, da čov<strong>je</strong>k koji hodi ne može upravljatikorake svo<strong>je</strong>“ (10,23). Zato Jeremija, polazećiprvo od sebe samoga, svu svoju naduokreće prema <strong>Bogu</strong>, moleći: “Obrati me, dase obratim, <strong>je</strong>r ti si, Jahve, Bog moj“ (31,18).Jeremija se u svom proročkom poslanjui u svojoj propovi<strong>je</strong>di ne zadovoljava samonemilosrdnim razotkrivan<strong>je</strong>m gri<strong>je</strong>ha, najavomkazne i pozivom na obraćen<strong>je</strong>, kao štosmo vid<strong>je</strong>li kod klasičnih Izraelovih proroka.On ponire u dubine Bož<strong>je</strong>ga srca i otkriva daIzrael i u svome gri<strong>je</strong>hu osta<strong>je</strong> mil<strong>je</strong>nica Jahvina(11,15). Štoviše, Bog sam trpi zbog gr<strong>je</strong>šnostisvoga naroda. On <strong>je</strong> spreman u svojojdobroti još uvi<strong>je</strong>k ga nazvati “mil<strong>je</strong>nicomsvoga srca“ (12,7). Na toj Božjoj patnji prorokrazvija svoju vlastitu supatnju za svoj narod,koja pods<strong>je</strong>ća na Pavlovu mistiku križa.On ni<strong>je</strong> prorok trijumfalnih usp<strong>je</strong>ha,nego čov<strong>je</strong>k koji se lomi pod teretom nevol<strong>je</strong>svoga naroda, koji nakon početnog opiranjaBož<strong>je</strong>mu pozivu (1,6), os<strong>je</strong>ća oganj usvome srcu (20,9) i sam sebe nudi kao žrtvuza svoj narod. Jeremija predstavlja posvenovo poglavl<strong>je</strong> u starozav<strong>je</strong>tnom obećanjuIsusa Krista. Zbog te n<strong>je</strong>gove spremnostitrp<strong>je</strong>ti za svoj narod mnogi su u onoj zagonetnojp<strong>je</strong>smi o trpećem Sluzi Jahvinu u Deutero-Izaiji(Iz 52,13-53,12) gledali opisanasamog proroka.Nipošto ni<strong>je</strong> slučajno da <strong>je</strong> upravo Jeremijaprvi najavio novi savez koji će Bog sklopitisa svojim narodom: “Zakon ću svoj stavitiu dušu njihovu i upisati ga u srce njihovo.I bit ću Bog njihov, a oni narod moj. I nećeviše učit drug druga ni brat brata: SpoznajteJahvu! Nego će me svi spoznavati, i malo iveliko…, <strong>je</strong>r ću oprostiti bezakon<strong>je</strong> njihovo igri<strong>je</strong>ha se njihovih neću više spominjati“ (Jr31,31-34). U pitanju <strong>je</strong> očito drukčija stvarnostod one na koju ciljaju stariji proroci kadgovore da će se “Jahve ponovo s<strong>je</strong>titi svogasaveza, koji <strong>je</strong> nekoć sklopio sa svojim narodom“.Jeremija najavlju<strong>je</strong> kako će Bog sklopitiposve novi savez, ali će pritom mnogo dubl<strong>je</strong>zahvatiti u ljudsko srce i stvoriti uv<strong>je</strong>te dačov<strong>je</strong>k može ostati v<strong>je</strong>ran tom savezu. Bog ćesam izići u susret ljudskoj nemoći pred gri<strong>je</strong>homi nemoguće učiniti mogućim. Tu se većnasluću<strong>je</strong> duh Novoga zav<strong>je</strong>ta.U ostvarenju kral<strong>je</strong>vstvaBož<strong>je</strong>ga Isus ne računa ni sčim što dolazi od čov<strong>je</strong>ka,osim n<strong>je</strong>gove poslušnosti.Zašto? Naj<strong>je</strong>dnostavni<strong>je</strong>rečeno, Isus na čov<strong>je</strong>kovojstrani pretpostavlja nekuzlu predispoziciju koja gačini nesposobnim za to.Ivan KrstiteljStarozav<strong>je</strong>tna proročka misao o pokorii obraćenju u Ivanu Krstitelju ima ne samosvoj vremenski završetak, nego, u nekomsmislu, vrhunac i zaokruženost. Za razlikuod kumranske za<strong>je</strong>dnice, koja samo sebedrži v<strong>je</strong>rnim ostatkom, a sav ostali narod izgubl<strong>je</strong>nim,Ivan navi<strong>je</strong>šta pokoru i poziva naobraćen<strong>je</strong> čitav narod. On traži <strong>je</strong>dnako mi<strong>je</strong>njan<strong>je</strong>nutrine kao i posve jasne konkretneplodove pokore. Predstavnicima po<strong>je</strong>dinihstaleža, na njihovo pitan<strong>je</strong> što im <strong>je</strong> činiti,Ivan da<strong>je</strong> vrlo jasan konkretan sav<strong>je</strong>t da pov<strong>je</strong>renuim službu vrše tako da se u njihovimpostupcima može prepoznati pokoromi obraćen<strong>je</strong>m promi<strong>je</strong>n<strong>je</strong>no mišl<strong>je</strong>n<strong>je</strong>.Ivan, doduše, pri<strong>je</strong>ti sudom odmazdeBož<strong>je</strong>, ali u n<strong>je</strong>govoj poruci ipak prevladavaobećan<strong>je</strong> dolaska kral<strong>je</strong>vstva Bož<strong>je</strong>ga, štosvima otvara perspektivu spasenja. N<strong>je</strong>govasredišnja misao sažeta <strong>je</strong> u rečenici: “Obratitese <strong>je</strong>r blizu <strong>je</strong> kral<strong>je</strong>vstvo nebesko“ (Mt3,2). Zbog najavl<strong>je</strong>nog dolaska kral<strong>je</strong>vstvanebeskog na obraćen<strong>je</strong> nisu pozvani samogr<strong>je</strong>šnici, nego i pravednici. I oni se morajumi<strong>je</strong>njati kako bi postali dostojni dolaskate nove Bož<strong>je</strong> stvarnosti. A kršten<strong>je</strong> vodom,ko<strong>je</strong> Ivan di<strong>je</strong>li na Jordanu, samo <strong>je</strong>izvanjska potvrda čov<strong>je</strong>kove spremnostida prihvati poziv na obraćen<strong>je</strong>.Isusov poziv na pokoru iobraćen<strong>je</strong>Budući da <strong>je</strong> i Isus primiokršten<strong>je</strong> od Ivana, n<strong>je</strong>govnastup i n<strong>je</strong>govu propovi<strong>je</strong>dmožemoSnimila Lidija Parissmatrati nastavkom onoga što <strong>je</strong> Ivan započeo.I u Isusa <strong>je</strong> prepoznatljiva urgentnost ineodgodivost, ali u drugi plan stupa istican<strong>je</strong>srdžbe Bož<strong>je</strong>. U n<strong>je</strong>govoj propovi<strong>je</strong>di <strong>je</strong>dinimotiv čov<strong>je</strong>kova obraćenja <strong>je</strong>st kral<strong>je</strong>vstvoBož<strong>je</strong> ko<strong>je</strong> <strong>je</strong> tu i na ko<strong>je</strong> čov<strong>je</strong>k nipošto ne bismio ostati ravnodušan. Isusova poruka <strong>je</strong>stporuka spasenja kao nezaslužena dara kojiBog bezuv<strong>je</strong>tno daru<strong>je</strong>. Spasen<strong>je</strong> se ne možepostići v<strong>je</strong>rnošću Zakonu, kako su to naglašavalifarizeji, već samo poniznim prihvaćan<strong>je</strong>miz Bož<strong>je</strong> ruke.To <strong>je</strong> prepoznatljivo iz Markove vrlo kratkerečenice u koju <strong>je</strong> sažeo Isusov poziv:“Obratite se i v<strong>je</strong>rujte Radosnoj vi<strong>je</strong>sti!“ (Mk1,15). Čov<strong>je</strong>k ima razloga obratiti se <strong>Bogu</strong>,<strong>je</strong>r se Bog posve okrenuo k n<strong>je</strong>mu. Teološkiizraženo, to znači: U Isusovoj poruci etičkizaht<strong>je</strong>v čov<strong>je</strong>ku dolazi tek nakon što mu<strong>je</strong> navi<strong>je</strong>šteno spasen<strong>je</strong>, on logično izrastaiz n<strong>je</strong>ga. Čov<strong>je</strong>ku <strong>je</strong> Bog omogućioono što od n<strong>je</strong>ga očeku<strong>je</strong>.U ostvarenju kral<strong>je</strong>vstva Bož<strong>je</strong>ga Isus neračuna ni s čim što dolazi od čov<strong>je</strong>ka, osimn<strong>je</strong>gove poslušnosti. Zašto? Naj<strong>je</strong>dnostavni<strong>je</strong>rečeno, Isus na čov<strong>je</strong>kovoj strani pretpostavljaneku zlu predispoziciju koja ga čininesposobnim za to. Čov<strong>je</strong>k nema svo<strong>je</strong> pravednostikojom bi se mogao svid<strong>je</strong>ti <strong>Bogu</strong>,nego <strong>je</strong> treba primiti iz Bož<strong>je</strong> ruke. On trebabiti opravdan. To potvrđu<strong>je</strong> Isusova ri<strong>je</strong>čiz Govora na gori: “Ako vi, premda zli, možetedavati d<strong>je</strong>ci svojoj dobre darove, koliko ćeviše Otac vaš nebeski dati dobra onima kojiga mole!“ (Mt 7,11). Dakako, taj Isusov govorne smi<strong>je</strong>mo uzeti apsolutno, <strong>je</strong>r bismomorali zaključiti da su pri<strong>je</strong> n<strong>je</strong>ga svi ljudibili zli i da se nitko ni<strong>je</strong> spasio.Ri<strong>je</strong>č <strong>je</strong> o naličju Isusova shvaćanja apsolutneBož<strong>je</strong> spremnosti da spasen<strong>je</strong> daru<strong>je</strong>svima. U tom slučaju sve ljudske mogućnostizapravo su nemogućnosti, a ignoriran<strong>je</strong>Bož<strong>je</strong> dobrote <strong>je</strong>dini <strong>je</strong> pravi problemi <strong>je</strong>dino zlo. Ni<strong>je</strong> Isus kritiziraoetiku farizeja, kojoj se zapravo ni<strong>je</strong>imalo što prigovoriti, nego njihovoignoriran<strong>je</strong> Bož<strong>je</strong> vol<strong>je</strong>da svima bude dobar.(Nastavlja se)14 | Glasnik <strong>mir</strong>a | Međugor<strong>je</strong> Srpanj 2010. | Broj 7 | Godište V. | 15