El Viatge42Naturalment, aquestallei fou portada al TribunalConstitucionaldel Canadà i algunsarticles han estat declaratsinconstitucionals. Iaixí s’inicià una batallalegal que encara continuai que mostra comés possible, en un estatfederal, una lluita legislativasobre aspectesconflictius sense apel·lar a altres armes quela batalla jurídica. Carretera rural de Saguenay.Per acabar voldriaapuntar alguns aspectesper a la reflexió. Primer detot em sembla interessant recordarque al Quebec ha estat possibleconvocar dos referèndumssobre la seva independència,sense que això hagi suposatcap trencament de l’estat federaldel Canadà. També cal subratllarel consens en la societatquébécoise, des de la revoluciótranquil·la, sobre la qüestió lingüística,des dels conservadorsals independentista. Dins l’àmbitjurídic cal mostrar la diferènciai l’avenç que suposa el pas dela Loi 22 a la Loi 101 (si bé secelebra la primera com el definitiupas a la normalització lingüísticadel país, és en la segonaon es troben els aspectes quepermeten parlar d’aquesta normalitat):l’article primer de lallei 101 diu que El francès ésla llengua oficial del Quebec;i aquesta afirmació es defensaamb un annex on es detallen lessancions per l’incompliment delsarticles de la llei (no cal insistiren la importància que té aquestQuebec: “hom sap que aquestasimple llei provincial, adoptadaper un Estat “no sobirà”, constitueixuna veritable proesa,probablement única al món,almenys en aquest moment.En general, no és corrent queun Estat no sobirà protegeixi“tant” la seva llengua regionalenfront de la llengua majoritàriaa la resta de l’Estat”. I continuademolidorament: “el bilingüismeoficial, com l’experiència delpassat ha demostrat, constitueixla més gran amenaça per a lavitalitat del francès, perquè comportala degradació de la llenguade la majoria afavorint elmonolingüisme dels anglòfons iassegurant el predomini de l’anglèsen tots els sectors”.Els québécoises no entendrien lanecessitat d’una rotonda per distribuirel trànsit perquè se circulaamb el civisme; com tampoc noentendrien que no poguessinviure en la seva llengua. Moltsquébécoises no entenen ques’hagin de separar del Canadàperquè aquest tingui una altraaspecte per al compliment d’una llengua majoritària. Peròllei lingüística; tampoc no cal fercap comentari sobre què passaen el nostre país). I per finalitzarvoldria citar les paraules de JacquesLeclerc de la Universitat deLaval 1 , com a exemple de comes contempla la situació des deltampoc no accepten que se’lsimposi una llengua aliena. Hi haconflicte però no necessàriamentviolència. S’ha de poder viureamb la llengua que un desitgiusar, però sense reduir la minoritària,en aquest cas el francès,a un ús privat. Perquè els parlantsde distintes llengües puguinconviure aquestes han d’estaral mateix nivell legal. L’únicaforma que el bilingüisme oficialno ofegui la menys potent, éspotenciar la minoritària, el francès,o el català, en el nostre cas.No es tracta, doncs, de prohibiro forçar la gent a parlar una oaltra llengua; es tracta que unno se senti estranger en la sevallengua. S’ha de poder compraren català o mirar cinemaen català. Ni més ni menys.Potser no cal construir rotondes,que molts travessen pel mig, estracta de parar i cedir el pas.“Cada llengua és una finestraque dóna a un altre món, aun altre paisatge, a una altraestructura de valors humans”,com diu George Steiner. Podemafegir-hi que quan una llenguaes deteriora o mor es perd unaforma de vida, una manera deveure la vida.Notes:1Aquests comentaris es poden trobara Jacques Leclerc de la Universitat deLaval La politique linguistique et laCharte de la langue françaises dinsL’aménagement linguistique dans lemonde en la següents adreça http://www.tlfq.ulaval.ca/axl/amnord/quebecpollng.htm
La cuina dolçaJoan GrimalFruits vermellsA la primavera i camí de l’estiu la naturaens sorprèn amb una multitud de fruites iverduretes, entre elles una família potsermés majestuosa que altres, els fruits vermells.Tot i poder trobar-los tot l’any, ésmillor no ser impacients i esperar a laseva època, tant pel seu preu com pelseu sabor. La més representativa és lamaduixa: dolça, perfumada, lleugeramentàcida i un pèl eròtica. La recordem coronantpastissos de nata, crema o macedònies,macerades amb suc de taronja, licori d’un subtil toc de vinagre pels més exigents.Els altres fruits vermells poden ser: elsgerds, les mores, la grosella (blanca, vermellai negra), els aranyons (vermells inegres), les maduixetes de bosc (presentsencara a les vores d’algun rierol de Vidreres) i lacirera.Com a preparacions per a aquestes fruites,podríem destacar els sorbets i estofats; acompanyadeshabitualment de làctics com el formatgefresc, tipus mató o la xocolata blanca. A l’hora denetejar-les no les submergirem amb aigua, noméscal passar-les ràpidament per aigua per tal deconservar-ne les aromes i mirar de consumir-les nomassa fredes, ja que no seríem capaços de gaudirlesal màxim.Maduixes macerades amb cremade cacauIngredients (per a 4 persones):- crema- 200 cc d’aigua- 160 g de sucre- 85 g de cacau en pols- 160 g de nata líquida- 4 fulles de gelatina- maduixes macerades- 250 g de maduixes- 80 g de sucre- ¼ de litre de suc de taronja- vinagre i pebre blanc al gustPer a la crema:1.- Per elaborar la crema posarem tots els ingredientsen fred, en un cassó, excepte la gelatina, quel’haurem de remullar primer en aigua freda.2.- Portarem els ingredients del cassó a ebullició,ajudant-nos d’unes varetes perquè no se’nsenganxi.3.- Una vegada hagi bullit, el retirarem del foc idesfarem les cues de gelatina.4.- Colarem la crema i la deixarem reposar unes 2hores a la nevera perquè agafi cos.Per a les maduixes macerades:Una vegada netes les maduixes, les tallarem aquarts i les deixarem en un recipient amb tots elsingredients de la recepta.Muntatge del plat:En un plat soper o en un bol hi abocarem la cremade cacau. Pel damunt hi posarem les maduixesmacerades. Podem acabar decorant-ho amb unesfulles de menta que ens donaran frescor i color.I per acompanyar-ho:Per a aquest postre he escollit un vi intens i especiat,fruita madura, floral. Es tracta del “Dolç deMendoza”, un vi dolç de la varietat Monastell D.O.43Fem una queixalada