Compendiu-de-Chirurgie-OMF-Vol-I.pdf
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
osului şi, <strong>de</strong>şi se află în focarul <strong>de</strong> fractură, nuîmpiedică reducerea şi contenţia fracturii, şi nuexistă soluţie <strong>de</strong> continuitate orală; aceştia potuneori favoriza menţinerea contactului întrefragmentele fracturate (Fig. 9.45).în contextul tratamentului conservator aldinţilor din focarul <strong>de</strong> fractură, este necesarăextirparea pulpară şi obturaţia <strong>de</strong> canal, atuncicând aceştia nu răspund la testele <strong>de</strong> vitalitate sauprezintă semne <strong>de</strong> suferinţă pulpară -în serviciile<strong>de</strong> stomatologie. Acest tratament se va aplica dupăîn<strong>de</strong>părtarea aparatului <strong>de</strong> imobilizare.La dinţii cu fracturi radiculare posttraumaticeîn treimea apicală, în<strong>de</strong>osebi la dinţiimonoradiculari, se va practica rezecţia apicală.Aceasta se va efectua fie după în<strong>de</strong>părtareaaparatului <strong>de</strong> imobilizare, fie intraoperator,atunci când s-a optat pentru o metodăchirurgicală <strong>de</strong> tratament <strong>de</strong>finitiv al fracturii <strong>de</strong>mandibulă (osteosinteză).Meto<strong>de</strong> chirurgicaleConsi<strong>de</strong>raţiile <strong>de</strong> ordin estetic, mult maiimportante în regiunea oro-maxilo-facială, <strong>de</strong>câtîn alte regiuni ale corpului, precum şiparticularităţile anatomice ale scheletuluiviscerocraniului, au constituit dificultăţiconsi<strong>de</strong>rabile în implementarea principiilorbiomecanice <strong>de</strong> bază ale osteosintezei, aşa cumaceasta este utilizată în fracturile oaselor lungi.în afara faptului că este alcătuit din oasemult mai mici, scheletul maxilo-facial estecaracterizat printr-o serie <strong>de</strong> particularităţi <strong>de</strong>care a trebuit să se ţină cont în alegereatehnicilor şi a materialelor <strong>de</strong> osteosinteză:1. mandibula, singurul os din organism cudublă articulaţie (câte una la fiecare extremitate)şi care articulează cu acelaşi os (craniul prinintermediul osului temporal) necesită o reducereşi o imobilizare aproape perfecte, în caz contrarrezultând tulburări <strong>de</strong> ocluzie şi modificări alepoziţiei condililorîn cavitatea glenoidă;2. ocluzia habituală între dinţii maxilaruluişi ai mandibulei trebuie restabilită completîn cadrul tratamentului chirurgical, aceastaconstituind „cheia” sau „reperul” <strong>de</strong> control alreducerii şi imobilizării perfecte a fragmentelorfracturate.Nu există alte oase din corp care trebuierepoziţionate atât <strong>de</strong> precis.3. mandibula, supusă forţelor puterniceale muşchilor masticatori, conţine dinţi <strong>de</strong>-alungul aceleiaşi zone un<strong>de</strong> ar fi fost beneficăfixarea elementelor <strong>de</strong> stabilizare (zona <strong>de</strong>tensiune). Mai mult, pachetul vasculo-nervosalveolar inferior, din interiorul mandibulei,complică utilizarea dispozitivelor <strong>de</strong> imobilizareîn această zonă. Marginea inferioară amandibulei este singura zonă un<strong>de</strong> se găseşte<strong>de</strong> obicei os dur pentru plasarea materialului <strong>de</strong>osteosinteză. Din nefericire, din punct <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>rebiomecanic, bazilara mandibulei este mai puţinindicată pentru plasarea dispozitivelor <strong>de</strong>imobilizare (zonă <strong>de</strong> compresie);4. regiunea condiliană, frecvent sediulunei fracturi, se află într-o zonă greu accesibilăplasării materialului <strong>de</strong> osteosinteză;5. <strong>de</strong> cele mai multe ori, fracturile <strong>de</strong>mandibulă sunt suprainfectate prin <strong>de</strong>schi<strong>de</strong>reaacestora la nivelul cavităţii orale sau ategumentului. Chiar şi în căzui unor fracturi fără<strong>de</strong>plasare, acestea pot fi consi<strong>de</strong>rate <strong>de</strong>schisesau contaminate, dacă traiectul lor traversează ozonă <strong>de</strong>ntată. Acest lucru a necesitat plasareachirurgicală a materialului <strong>de</strong> osteosintezănumai sub protecţie antibiotică.în cursul vin<strong>de</strong>cării, fragmentele osoaseconsecutive fracturilor <strong>de</strong> mandibulă suntsupuse unor puternice forţe biomecanicedinamice şi <strong>de</strong> aceea, necesită o imobilizare<strong>de</strong>osebit <strong>de</strong> stabilă. Spre <strong>de</strong>osebire <strong>de</strong>mandibulă, fragmentele osoase consecutivefracturilor etajului mijlociu al feţei sunt supuseunor forţe biomecanice statice.Osteosinteză în chirurgia oro-maxilofacialăa fost imaginată iniţial pentru fracturile<strong>de</strong> mandibulă, ulterior fiind aplicată şi pentrufracturile etajelor mijlociu şi superior ale feţei,în soluţiile <strong>de</strong> continuitate osoasă <strong>de</strong> la nivelulmandibulei şi în osteotomiile maxilare şimandibulare din chirurgia anomaliilor <strong>de</strong>ntomaxilare,astăzi fiind consi<strong>de</strong>rată o intervenţie<strong>de</strong> rutină folosită în traumatologie, reconstrucţieşi chirurgie ortognată.Utilizarea osteosintezei în chirurgia oromaxilo-facialăare o istorie mult mai scurtă, darcu un ritm <strong>de</strong> <strong>de</strong>zvoltare mult mai rapid <strong>de</strong>câtosteosinteză pentru oasele lungi.Americanul Gordon Buck este creditat cafiind primul care a plasat un fir <strong>de</strong> sârmăintraosos într-o fractură <strong>de</strong> mandibulă. Acestlucru se întâmpla în 1847, imediat dupăintroducerea anesteziei cu eter.Milton Adams a fost totuşi acela care apopularizat tehnica, aceasta fiind recunoscutăca unul dintre progresele cele mai importantedin patologia traumatică oro-maxilo-facială. în