9. ЈоакимИнтерФест
Међународни позоришни фестивал International Theatre Festival
Међународни позоришни фестивал
International Theatre Festival
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
JoakimInterFest2014<br />
Dan sedmi - „Majstor”<br />
8 14<br />
POSLEDICE RATA U LJUDIMA I NIJE SVAKA<br />
KRIVICA JEDNAKA<br />
OBRAZLOŽENJE ODLUKAŽIRIJA<strong>9.</strong><br />
JOAKIMINTERFESTA<br />
Žiri Devetog JoakimInterFesta, u sastavu Isidora<br />
Rajkovi ć, Marko Sosič i predsednik Zlatko Pakovi ć,<br />
odlučio je jednoglasno i jednodušno da dodeli sledeće<br />
nagrade:<br />
1. Joakimova nagrada za najbolju glumicu pripada Marini<br />
Vodeničar, za ulogu Dejzi u predstavi „Nosorog“, Ežena<br />
Joneska, u produkciji Narodnog pozorišta Kikinda. U<br />
predstavi koja govori o izvršenju besmislenog naloga, koji<br />
se, kao i svi nalozi svih diktatora ovog sveta, uvek<br />
predstavlja kao prirodna stihija, Marina Vodeničar, izrazila<br />
je i svu ljupkost opasnog opravdanja koju ljudska bića<br />
iznalaze da bi tom besmislu pripisala razlog, ali,<br />
istovremeno, i kritički odnos prema toj ljupkosti. Njena igra<br />
primer je udvojene motivacije – motivacije lika i motivacije<br />
glumca. Lik veruje u opravdanost svoje pogrešne odluke.<br />
Glumica zna i da je ta odluka pogrešna i kako da to<br />
pokaže, a da njen lik ostane iskren. To je provalija između<br />
istine i iskrenosti. I to je umetnost Marinine glume ovde i<br />
sada.<br />
2. Joakimova nagrada za najboljeg glumca pripada Đorđu<br />
Markoviću, za ulogu Žana u predstavi „Nosorog“, Ežena<br />
Joneska, u produkciji Narodnog pozorišta Kikinda. Đorđu<br />
Markoviću pošlo je za rukom da monstruozni čin<br />
preobražaja čoveka u nosoroga, pojedinca u krdo, glumi<br />
kao jednostavnu dečju igru. Spojivši ono smehotresno sa<br />
užasnim, veselo sa strašnim, strogu komičku formu sa<br />
fluidnim tragičkim sadržajem, Marković<br />
je otelotvorio duh<br />
groteske, u svom čistom vidu, kao duh našeg vremena.<br />
3. Joakimova nagrada za vizuelnost pripada scenografu<br />
Krsti Džidrovu i kostimografkinji Mariji Pupučevskoj, u<br />
predstavi „Naš razred“, Tadeuša Slobođaneka –<br />
produkcija Teatar za deca i mladinci iz Skoplja. Scenograf<br />
Krste Džidrov i kostimografkinja Marija Pupučevska<br />
pretvorili su vreme u prostor. Vreme tragičnog istorijskog<br />
zbivanja u poljskom selu Jedvabne, u kojem su 1941.<br />
godine meštani na svirep način ubili 1.600 svojih<br />
sugrađana Jevreja, ne obazirući se čak ni na uzrast,<br />
uskrsnuli su kao estetski čin na malenom prostoru scene<br />
skopskog Teatra za decu i omladinu. Njihovo dinamičko<br />
scenografsko i kostimografsko delo obuhvata i glumačku<br />
igru – pokret i gestu svakog pojedinačnog glumca,<br />
pokrete i geste glumačkih grupa. To je živi prostor.<br />
4. Joakimova specijalna nagrada za kolektivnu igru i<br />
društveni angažman pripada glumačkom ansamblu<br />
predstave „Trpele“, Beogradskog dramskog pozorišta.<br />
Jadranka Selec, Danica Ristovski, Nataša Markovi ć,<br />
Milena Pavlović Čučilovi ć, Milica Zari ć, Paulina Manov,<br />
Slađana Vlajović<br />
pokazuju šta je to društvena<br />
odgovornost glumca danas i kako se na nju, sa pozorišne<br />
scene, nagovara publika. Nije, naime, stvar u tome da se<br />
tek igra jedan komad sa društveno važnom temom, kakva<br />
je, bez sumnje, zlostavljanje žena, nego to da društveno<br />
angažovana predstava nastaje tek kad svaki glumac,<br />
svaka glumica, sopstvenu brigu nad problemom i<br />
sopstvenu želju da se on reši pretvori u alatnicu za<br />
sopstveni glumački izraz. Ansambl predstave „Trpele“<br />
1
JoakimInterFest2014<br />
uspostavio je sinergiju ovih briga i ovih glumačkih iskaza,<br />
čistih kao suza.<br />
5. Joakimova nagrada za najbolju režiju pripada Snežani<br />
Trišić<br />
za predstavu „Nosorog“, Ežena Joneska, u<br />
produkciji Narodnog pozorišta Kikinda. Snežana Trišić<br />
ostvarila je, jasno i razgovetno, svu potencijalnu<br />
pozorišnu kompleksnost Joneskovog dramskog dela<br />
„Nosorog“. To jeste delo o apsurdu postojanja čoveka i<br />
sveta, kako se o tome uobičajeno govori već<br />
pola veka, i<br />
mi smo, gledajući ovu predstavu, taj apsurd osetili kao da<br />
ga dodirujemo sopstvenim prstima, ali, još više od toga,<br />
Trišićeva nam je otkrila i tajnu tog apsurda, da on<br />
postojanju daje i samu želju – želju da se voli i da se igra.<br />
Pred nama je ljudski apsurd, koji uliva strah u kosti, pukao<br />
ovde kao vidik ka vrlini da se, protiv stihije straha i nasilja,<br />
može živeti hrabro.<br />
6. Joakimova nagrada za najbolju predstavu u celini<br />
pripada delu „Naš razred“, Tadeuša Slobođaneka, u režiji<br />
Vladimira Milčina, produkcija Teatar za deca i mladinci iz<br />
Skoplja. Predstava „Naš razred“, reditelja i učitelja režije i<br />
glume Vladimira Milčina, veliki je školski čas dramske<br />
pozorišne umetnosti. Svi elementi pozorišnog dela u njoj su<br />
dovedeni do vrhunca, prožimajući se tako i toliko da postaju<br />
ono drugo. Pred našim očima kostim se pretvara u<br />
glumačko umeće, glumačko umeće u arhitekturu,<br />
scenografija u muziku, muzika u re č, reč<br />
u sliku, slika u<br />
misao, misao u glumu. Eto, to je veliko zajedničko<br />
umetničko delo. U njega je ugrađeno ogromno rediteljsko<br />
iskustvo, najređe vrste, i autentični entuzijazam mladih<br />
glumica i glumaca, ali, bez euforije. Taj entuzijazam<br />
pretvorio se u mudrost, kao što se vreme pretvorilo u<br />
prostor.<br />
U Kragujevcu, dana 13. oktobra 2014. godine<br />
Završni takmičarski dan <strong>9.</strong> JoakimInterFesta otpočeo je<br />
manifestacijom iz pratećeg programa – promocijom knjige<br />
slovenačkog pisca i reditelja (člana ovogodišnjeg žirija)<br />
Marka Sosiča „Balerina, balerina”, koju je u srpskom<br />
p r e v o d u<br />
o b j a v i l a<br />
beogradska<br />
i z d a v a č k a<br />
k u ć a<br />
„Arhipelag”.<br />
- Drago mi je<br />
da je moj prvi<br />
r o m a n ,<br />
objavljen pre<br />
1 7 g o d i n a<br />
preveden na<br />
srpski jezik,<br />
kaže Sosič.<br />
Knjiga je imala<br />
promociju u Beogradu u maju baš u (ne)vreme velikih<br />
poplava. Roman Marka Sosiča „Balerina, balerina”<br />
objavljen je u prestižnoj ediciji „Sto slovenskih romana” a o<br />
knjizi je na promociji, na Maloj sceni Knjaževsko-srpskog<br />
teatra govrio poznati književni kritičar i urednik Gojko<br />
Božović.<br />
Po njemu ovaj roman opisuje svet porodice i „priču u<br />
nama” i čitalac ga doživljava kao sopstveno pravo na<br />
različitost.<br />
Sedme festivalske večeri na repertoaru je bio komad<br />
Ronalda Harvuda „Majstor” koji je u Bosanskom<br />
narodnom pozorištu iz Zenice režirao Dino Mustafić.<br />
Zenički BNP već dugo sarađuje sa<br />
- Drago mi je da smo i ove godine na festivalu i da se<br />
nastavlja dobra i kvalitetna saradnja našeg i<br />
kragujevačkog pozorišta. Ona od ove godine ima i novi<br />
aspekt jer smo je proširili na razmenu dečijih predstava.<br />
Mi smo već radili i koprodukcijske projekte poput komada<br />
Galantno, čelni čovek BNP’ovog marketinga ne propušta<br />
da pohvali dobru organizaciju smotre naglašavajući da se<br />
njihov ansambl sjajno oseća na InterFestu i nada se da će<br />
u skorije vreme njihova kuća moći da se po pitanju<br />
gostoprimstva revanšira kragujevačkoj.<br />
Zvezda presdtave „Majstor” proslavljeni glumac Miralem<br />
Zubčević (Roman Kozačenko), bard bosanskog i eks JU<br />
glumišta ostao je dosledan svom prtincipu da nikada, ali<br />
„12 gnevnih ljudi” i što se zajedničke produkcije tiče,<br />
nadam se da se na tome nećemo zaustaviti, jer se takav<br />
vid zajedničkog rada pokazao kao dobitna kombinacija ne<br />
samo za naše teatre koji u njemu učestvuju, već i za same<br />
države iz kojih<br />
dolazimo ali pre<br />
s v e g a k a o<br />
o s v ž e n j e z a<br />
pozorišnu publiku<br />
što je i najvažnije,<br />
s m a t r a E l v i r<br />
Škiljo, čelni čovek<br />
s l u ž b e<br />
m a r k e t i n g a i<br />
p r o p a g a n d e<br />
zeničkog BNP-a.<br />
Po njemu, poznati<br />
Harvudov tekst<br />
„Majstor” idealno<br />
se ulapa u seletorov moto ovogodišnjeg InterFesta „Rat u<br />
nama i oko nas”.<br />
- Naša predstava „Majstor” govori baš o tome,<br />
posledicama rata u ljudima. I danas, posle dve decenije u<br />
Bosni i Hercegovini se pokazalo da posledice rata su i<br />
dalje u glavama i dušama ljudi i da ih se ne možemo<br />
nikako osloboditi. Na žalost, to se kod nas, najviše<br />
manifestuje kroz političku situaciju. Ovogodišnji<br />
kragujevački festival uzeo je za svoj koncept baš pravu i<br />
ozbiljnu temu i o noj bi trebalo, sem festivalske selekcije<br />
organizovati čitav niz okruglih stolova, diskusija i panela u<br />
svim zemljama našeg regiona sa pitanjem „Šta dalje?”.<br />
Jedan od načina da se o tome progovori jeste drama i<br />
pozorište ali i dalje ostaje otvoreno pitanje „kako da se<br />
lečimo” od tih posledica, konkretan je Škiljo,<br />
naglašavajući da ni njihova izvedaba „Majstora” ne<br />
pokušava da daje konačna rešenja nego da se „trudi” da<br />
samo postavi prava pitanja.<br />
apsolutno – nikada ne daje izjave za medije, ali je zato<br />
njegova mlađa koleginica Snežana Vidović (Marijan<br />
Stoun) koja je izuzetnom glumačkom igrom koja peleni<br />
dočarala lik advokatice udate za Jevreja, žene sa svojim<br />
ličnim stavom o holokaustu ali i čimbenikom britanskog<br />
pravosudnog sitema osetno (raz)govorljivija. Po njoj, na<br />
InterFestu najvažnija je baš ta – društvena angažovanost.<br />
- Ti privatni, lični ratovi, po meni najuočljiviji su u našoj<br />
2
JoakimInterFest2014<br />
postavci „Majstora” baš u liku Kreside Fild kao žene koja<br />
se slomi i počne da podržava kompletan fašistički pokret<br />
samo zbog toga što je sudskom procesu izložen neko ko<br />
je njoj lično jako drag i koga ona poistovećuje sa svojim<br />
ocem. Borba, rat, koji se odvija u njoj samoj od nje na<br />
kraju, slobodno možemo reći napravi fašistu, ceni<br />
Snežana Vidović.<br />
Za lik advokatice Stoun koji ona tumači ističe da je žena<br />
koja ima svoja lična uverenja i jaka ubeđenja.<br />
- Ona lično ima svoje i to vrlo jasno mišljenje po pitanju<br />
genocida, etničkog čišćenja i zločina protiv čovečnosti.<br />
Čak, šta više i udata je za Jevreja, dakle, što bi rekli<br />
„postradalu stranu” u ovom procesu ali, u momentu kada<br />
se odluči da brani Kozačenka, što je meni bio i ključ<br />
prilikom građenja ove uloge, ona je sigurna da ga ne može<br />
odbraniti – jer njega niko i ne može odbraniti od sebe<br />
samog i večne griže savesti koja ga deceniajma razjeda i<br />
nagriza, ali je kao čovek i kao pravnica svesna da postoji<br />
razlika i u samim počinjenim zločinima koja se ogleda<br />
ukrivnji Fedorenka i Kozačenka, ona smatra da obojica<br />
jesu krivi ali i da nije svačija krivica jednaka, tvrdi naša<br />
sagovornica, dodajući da je lik Fedorenka čovek koji zlo<br />
čini iz ideologije, smatra da je čist pred sobom, društvom i<br />
čitavim čovečanstvom jer je odležao 30 godina robije i<br />
dalje, potpuno nepromenjen ne libi se da kaže: „dajte mi<br />
mitraljez i Jevreje i sve bih to ponovo učinio”. Po njoj<br />
iskonsko zlo i antagonizam prema jednom narodu ipak se<br />
ne mogu porediti sa Kozačenkovim gresima koji postoje<br />
ali su posledica njegove mladosti – rane dvadesete i<br />
životnim okolnostima koje su mu „gurnule pušku u ruku”.<br />
- Iz njegove životne priče koja se posle pola veka odvija<br />
pred činovnicima britanskog pravosuđa mi jasno<br />
naslućujemo da on, verovatno jako teško opali prvi metak,<br />
ali, zato, svaki naredni „ide lakše”. Nakon toga, on je<br />
potpuno svestan svog greha i počinjenih zločina. Izdvaja<br />
se ne samo iz tog sveta, nego potpuno izoluje iz društva.<br />
Živi svoj život sa stalnim kajanjem, zbog toga i neumereno<br />
pije, dopušta suprugi da ga<br />
neprestano tuče i povređuje što po meni jeste<br />
samokažnjavanje i opsećaj krivice zbog čega ima tu<br />
stalnu potrebu da neprestano pati ne bi li tako okajao<br />
svoje ratne grehove, tvrdi Snežana Vidović, još jednom<br />
podvlačeći svoju tezu – da on jeste kriv ali nikada nisu svi<br />
podjednako krivi jer i nisu podjednako učestvovali u<br />
zločinu i sa istim polazištima i motivima.<br />
Voditelj razgovora Goran Cvetković otvarajaći poslednju<br />
sesiju okruglog stola napomenuo je da je zenički BNP na<br />
prošlogodišnjem JoakimInterFestu osvojio gran pri sa<br />
predstavom „Grebanje ili kako se ubila moja baka” Tanje<br />
Šljivar.<br />
- Večeras smo videli komad sa sličnom tematikom kao i<br />
prethodne večeri o pogromu Jevreja u Ukrajini i Poljskoj.<br />
Po meni ovo je Harvudov lični obračun sa Englezima i<br />
njihovimpravosudnim sistemom koji zbog pravnih<br />
začkoljica i procedure dozvoljava da osvedočeni zločinci<br />
ostanu nekažnjeni.<br />
Po njemu, ovo je i komad klasične – zvezda dramaturgije<br />
u kojem je čitav tim predstave posvećen i funkciji lika<br />
Kozačenka kojeg maestaralno tumači Miralem Zubčević.<br />
- I sam, ako se to može reći „branim” lik Kozačenka kojeg<br />
sam gradio bašđ na distinkciji u odnosu na Fedorenka,<br />
čoveka koji se jednostavno, ni posle sveg ovog vremena<br />
ne kaja ali, ni malo. Kozačenko je „uhvaćen” u kolosplet<br />
zločina u odrđeneom životnom i istoprijskom trenutku,<br />
smatra on, citirajući misao Ive Andrića „Mi, verujemo da je<br />
rat bio i da će biti – ali nikako u vreme u kojem mi živimo”.<br />
To se na žalost obistinilo i Kozačenku ali i svima nama,<br />
zaključio je Zubčević.<br />
Predstava „Majstor” zeničkog BNP-a insirisala je jaku i<br />
živu diskusiju gledalaca koji su posle predstave ostali na<br />
razgovorima, na najposećenijem okruglom stolu od<br />
početka festivala.<br />
Time je stavljena tačka na takmičarski deo ovogodišnjeg<br />
<strong>9.</strong> JoakimInterFesta.<br />
Reč kritike<br />
ZLOČIN I POKAJANJE<br />
MAJSTOR (po delu Ronalda Harvuda – reditelj Dino<br />
Mustafić – Bosansko narodno pozorište Zenica)<br />
Predstava Dina Mustafića i Bosanskog Narodnog<br />
Pozorišta Zenica, povezuje vremena – Drugog svetskog<br />
rata, skorašnjeg rata u bivšoj Jugoslaviji, ali i savremena<br />
zbivanja na teritoriji opasno rasplamsale osvetničke vatre<br />
u Ukrajini. Miralem Zubčević igra pomenutog Kozačenka,<br />
uverenog u sopstvenu nevinost – pokušava da ubedi<br />
policiju da se u celoj priči o zločinu radi o nekom<br />
njegovom, zapravo izmišljenom, imenjaku. A što je još<br />
važnije – pokušava da ubedi ljude sa kojima dugo i mirno<br />
živi, za koje radi i koji ga vole – da to nije bio on. I stvrano –<br />
on je posle 50 godina neki sasvim drugi čovek. Ali – ratni<br />
zločin ne zastareva. U drugom delu predstave, Miralem<br />
Zubčević igra sa jakim podsećanjem na sudjenja u<br />
Haškom tribunalu – oslanja se na karakteristične geste i<br />
aktivnosti Ratka Mladića i time povezuje mnoge<br />
asocijacije – od istorijskih, do aktuelnih. Time podvlači i<br />
Harvudove sumnje u pravosudni sistem Velike Britanije,<br />
koji se koristi kao osnov za vodjenje procesa u Hagu i koji,<br />
svojim rastegljivim pravilima, omogućava da se i najteži<br />
zločinci izvuku od dugih zatvorskih kazni. Harvud<br />
3
JoakimInterFest2014<br />
zapravo, postavlja i pitanja – KAKO je moguće da se<br />
jedan tako opasan zločinac prošvercuje iz sabirnog centra<br />
posle rata, u Britaniju i kako je moguće da prodje kroz<br />
gusto sito provere svakog useljenika – naročito iz zemalja<br />
u kojima je Hitler imao verne saveznike? Harvud otvoreno<br />
optužuje različite vojne i obaveštajne strukture svoje<br />
zemlje, da su svesno prihvatale ponudjenu saradnju<br />
pohapšenih fašista, u zamenu za špijunske podatke o<br />
tadašnjem Sovjetskom savezu. Otkriva licemerje<br />
Zapadnih saveznika prema Staljinu i Sovjetskim<br />
armijama, od kojih je u borbi protiv fašizma poginulo<br />
dvadesetak miliona boraca, da bi se porazio Hitler, sa<br />
kojim su na početku njegovog uspona, svi sklapali<br />
saveze. Ove teške optužbe na imperijalističko društo i<br />
njegove stubove – vojsku, policiju, sudstvo...hrabar je akt<br />
jednog velikog pisca, Ronalda Harvuda. Zenička<br />
predstava Dina Mustafića, radjena u maniru tipičnog<br />
pozorišta glumačkih zvezda, ukazala je na pravce<br />
piščevih razmišljanja i približila ga savremnim, nama<br />
bliskim iskustvima sa ratnim zločinima i sudjenjima<br />
naredbodavcima i izvršiocima. Korisna i potresna<br />
predstava o mnogim bolnim pitanjima – sistema i čoveka u<br />
njemu. Šteta je što i ostali likovi nisu imali više prostora i<br />
što su glumci igrali te likove više da bi obogatili radnje<br />
glavnog lica – ratnog zločinca koji se kaje. Njega je<br />
Miralem Zubčević odigrao majstorski. Čestitam!<br />
Goran Cvetković, pozorišni kritičar i selektor<br />
JoakimInterFesta<br />
Večeras na repertoaru<br />
Scena Joakim Vujić,<br />
utorak 14. oktobar – 20 sati<br />
Pozorište Timočke krajine<br />
„Zoran Radmilović” Zaječar<br />
KABARE NUŠIĆ<br />
Adaptacija i dramaturgija<br />
Dimitrije Kokanov i Jovana Tomić<br />
Režija: Jovana Tomić<br />
Scenografija: Mirko Stokić<br />
Kostimi Marina Pavlović<br />
Kompozitor Irena Popović<br />
Scenski pokret Bojana Mišić<br />
Igraju:<br />
Vujadin Milošević<br />
Dara Rančić<br />
Jelena Rajić<br />
Marina Lazarević<br />
Miloš Đuričić<br />
Vladimir Milošević<br />
Marko Pavlović<br />
Predrag Grbić<br />
O predstavi:<br />
„Kabare Nuši ć” predstavlja kolaž najpoznatijih komada<br />
Branislava Nušića – „Gospođa ministarka”, „Sumnjivo<br />
lice”, „Narodni poslanik”, „Put oko sveta”, „Pokojnik”,<br />
„Ožalošćena porodica”, „DR”, kao i delo „Autobiografija” u<br />
adapitaciji Dimitrija Kokanova i Jovane Tomi ć. Kako kaže<br />
Jovana Tomić<br />
reditelj, „tematska celina koja ujedinjuje i<br />
povezuje scene ovih komada je tretman odnosa Srbije i<br />
inostranstva, odnosno, potrebe građana Srbije da<br />
emigriraju van granica države, kao i odnos prema<br />
strancima u Srbiji. Komad daje uspon i pad prosečne<br />
porodice koja se otisnula u političke vode, a komedija je<br />
samo formalno određenje<br />
ove predstave jer su scene<br />
oblikovane u vidu skeča”.<br />
Prijatelj teatra<br />
Novinarski tekstovi<br />
4