Ðип. 26 (2011)
Ðип. 26 (2011)
Ðип. 26 (2011)
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Петренко О.Д., Храбскова Д.М. ОБ'ЄКТИВНЕ І ПРЕСКРИПТИВНЕ В МОВНІЙ ЕВОЛЮЦІЇ<br />
контакту і взаємовпливу. За первісною самоназвою етнічні мешканці середньої<br />
та північної Карелії ідентифікуються як “кар'ялайне”; приладозькі, олонецькі<br />
та пряжинські карели самовизнаються як “ліввікёй” або “лівнілайне”;<br />
прионезькі карели – “лююділайне”. Це є одним із факторів, за яким сучасна<br />
етнографія виділяє три титульних субетноси на території прибалтійськобіломорського<br />
комунікативного ареалу: власне карелів, ліввіків (олонецьких<br />
карелів) і людіків [15]. Останні дві гілки автохтонного населення Республіки<br />
Карелія сформувалися під значним впливом вепської культури. Вепси, які на<br />
північній території розселення народності йменуються lüdinik, у першій половині<br />
І тисячоліття н.е. складаються у Міжозіррі (територія між Онезьким,<br />
Ладозьким і Білим озерами) із місцевого прибалтійсько-фінського населення<br />
(корела) шляхом активної взаємодії і співіснування із племенами весь і<br />
чудь. За топонімічними даними людіківська гілка сформувалася у процесі<br />
етногенезу із саамами.<br />
Арабський письменник Ахмед ібн Фадлан, описуючи свої мандри по<br />
Волзі у 921-922 роках називає цей народ “лууд-аана”. Дану назву можна<br />
ототожнити із сучасними карельськими “luuda” – “мілина” або “luda” –<br />
“обмілина”. Отже етнонім людіків може трактуватися як “жителі мілинних<br />
земель”, що співвідноситься із загальним значенням оніму “корела” фінською<br />
мовою. Етнонім ліввіків карельською мовою “livvikoi” є ідентичним<br />
самоназві лівів, угро-фінської народності, яка заселяла територію сучасної<br />
Латвії до нашестя балтійських племен (ІІІ тис. до н.е.). Д.В. Бубріх зауважує,<br />
що пам’ятки середньовічної матеріальної культури свідчать про міграцію<br />
лівів у Приладожжя. Водночас Йордан у своїй книзі “Про походження і діяння<br />
гетів” у переліку племен наводить народ із назвою “Thiudos in Aunxis”,<br />
що за Ф. Брауном може трактуватися як “чудь олонецька”. Враховуючи той<br />
факт, що вепсів до революції 1917 р. в Росії йменують саме чуддю, можна<br />
говорити про асиміляцію вепсами лівів ще у VI ст. н.е.<br />
Етногенез карел залишається на сьогодні недостатньо вивченим, у<br />
зв’язку із відсутністю писемних свідчень про становлення і розвиток<br />
елементів духовної культури описуваного народу. Протягом століть історичні<br />
події фіксувалися і передавалися з покоління до покоління засобами усної<br />
народної творчості. Літературно-епічні пам’ятки, – серед яких у першу<br />
чергу слід навести поему “Калевала”, що складена Елліасом Леннротом,<br />
і епічні твори вепського музикального фольклору, – вказують на нинішню<br />
Карелію, як прабатьківщину прибалтійсько-фінських етнічних угруповань.<br />
Сучасне селище міського типу Калевала є тим місцем, у якому за епічними<br />
піснями (рунами) починав свою історію карело-фінський етнос. Відповідно<br />
до тлумачень Л.П. Бельського, Калевала є цілою країною, або ж поселенням,<br />
у якому мешкав рід Калеви (Kalevansuku): сам епічний богатир та його сини<br />
Вейнемейнен, Ілмарінен і Леммінкейнен [17].<br />
193