Ðип. 26 (2011)
Ðип. 26 (2011)
Ðип. 26 (2011)
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Записки з романо-германської філології. – ВИП. <strong>26</strong>. – <strong>2011</strong> р.<br />
«Власними» мовленнєвими характеристиками оперативних ролей «розсіяний»,<br />
«неуважний» і «такий, що не поважає співрозмовника» є наступні:<br />
а) пропуски мовленнєвих кроків, відповіді «невпопад» тощо:<br />
б) «нерелевантні» паузи у діалозі, що спричинені заглибленням у себе,<br />
у своє внутрішнє мовлення.<br />
в) «підхоплення» останнього слова співрозмовника або відповідь питанням<br />
на питання з метою «взяти паузу», зібратися з думками:<br />
«Where were you yesterday?<br />
«Yesterday? Were was I – let me see…» (14, 187).<br />
г) використання непреференційних (з точки зору конверсаційного аналізу)<br />
відповідей, які ігнорують максиму відношення / релевантності, оскільки<br />
контекстуалізовані не стільки з мовленнєвим кроком співрозмовника, скільки<br />
з досить дистанційованими фрагментами розмови, імліцитним змістом<br />
попередніх реплік Герцога або з його внутрішніми монологами, віддзеркалюючи<br />
таку категорійну характеристику комунікативної особистості цього<br />
персонажу, як «інтуїція».<br />
«If you can conquer your Hebrew puritanism…»<br />
«Developing the psychology of a runaway slave» (14, 233).<br />
Зокрема, у наведеному фрагменті діалогу між Герцогом і Рамоною<br />
репліка першого співрозмовника є непрямим мовленнєвим актом з ілокутивною<br />
силою поради. Відповідно, «релевантною» реакцією на такий<br />
мовленнєвий крок має бути, згідно з порядком організації секвенцій з ініціюючим<br />
висловленням-порадою, прийняття поради або її відхилення. У<br />
будь-якому випадку відповідь на пораду (експліцитну або імпліковану) є<br />
обов’язковою, що, з одного боку, обумовлено прототиповою структурою<br />
організації секвенцій «порада – реакція на пораду» і, з іншого боку, паузою<br />
як сильним місцем транзитивної релевантності. Проте відповідь Герцога не<br />
є комунікативним збоєм у діалозі і не порушує його локальної зв’язності,<br />
оскільки імлікатура на основі його висловлення («пуританізм тут ні до чого,<br />
неможливо утекти від самого себе, якщо залежність – частина твоєї рабської<br />
психології) контекстуалізована із попередніми репліками Герцога («I haven’t<br />
been really independent» (14, 233) і, водночас, із його внутрішнім монологом,<br />
у контексті якого здійснюється діалог.<br />
Отже, якщо оперативна роль «несподіваний / дивак / загадковий» є<br />
реалізацією такої складової категорійної ролі (за психологічним типом)<br />
«професор / філософ-інтелектуал», як «ірраціональність», то рольова позиція<br />
«розсіяний» («неуважний» і «такий, що не поважає співрозмовника»)<br />
значною мірою співвідноситься з компонентами інтуїція (пор.: «схильні<br />
думати водночас про кілько речей; друзі і колеги можуть звинуватити вас<br />
у розсіяності» [7, 37] й інтроверсія (пор.: на відміну від екстравертів, інтроверти<br />
можуть бути описані за допомогою таких ключових понять, як<br />
«внутрішнє», «глибина», «задумливість» тощо [7, 37]. На підставі аналізу<br />
106