SEMF 2013 Festivalprogram (pdf) - Sveriges Radio
SEMF 2013 Festivalprogram (pdf) - Sveriges Radio
SEMF 2013 Festivalprogram (pdf) - Sveriges Radio
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Tisdag 4 juni<br />
Tuesday 4 June<br />
Onsdag 5 juni<br />
Wednesday 5 June<br />
Torsdag 6 juni<br />
Thursday 6 June<br />
År 1713 började J S Bach bearbeta konserter av Antonio Vivaldi<br />
för solocembalo eller orgel. Vivaldi var tydligen en favorit hos Bach:<br />
inte mindre än tio av hans arrangemang av Vivaldis konserter finns<br />
bevarade. Samtidigt eller strax efter kan han ha börjat arbeta med<br />
sina egna violinkonserter.<br />
Konserten i a-moll är en av två konserter av Johann Sebastian<br />
för violin, stråkar och continuo som finns bevarade. Han kan ha<br />
skrivit dem för Johann Georg Pisendel eller för Jean-Baptiste<br />
Volumier i Dresden – eller kanske för sig själv, eftersom Carl Philipp<br />
Emanuel i sin fars dödsruna konstaterar att han spelade fiol<br />
mycket bra till en hög ålder. Det är inte känt exakt när de komponerades,<br />
men de uppvisar stor stilistisk finess, särskilt i de långsamma<br />
partierna. De är fortfarande några av de mest populära<br />
och älskade verken bland violinister.<br />
Dubbelkonserten i d-moll är kanske ännu mer känd. Den<br />
första satsen består av en fuga i tutti-sektionerna, med ett mottema<br />
som presenteras av soloinstrumenten. Den andra börjar som<br />
en siciliano, men utvecklar sig kontinuerligt mot nya dramatiska<br />
höjdpunkter. Den avslutande satsens tema består av en kanon<br />
för de två violinerna, och den dramatiska stilen påminner om<br />
Vivaldis skildring av en storm – kanske Bach använde Vivaldi<br />
som modell här.<br />
Liksom andra 1700-talskompositörer omarbetade och återanvände<br />
Bach ständigt sin musik och anpassade den till nya<br />
ensembler, nya arbetsgivare och nya sammanhang. Båda violinkonserterna,<br />
och dubbelkonserten, omarbetades senare för<br />
cembalo. Konserten för oboe och violin kvarstår endast i en version<br />
för två cembali. Eftersom Bach har lämnat många spår efter sig om<br />
hur han arbetade när han arrangerade och transkriberade musik,<br />
inte bara sin egen, är det möjligt att bilda sig en uppfattning om<br />
det ursprungliga partituret.<br />
Kvällens sista konsert i D-dur för tre violiner har rekon struerats<br />
på liknande sätt från konserten för tre cembali i C-dur. Den skrevs<br />
förmodligen i början av 1730-talet och visar på både uttrycksfullhet<br />
och djup. Det inledande allegrot visar upp flera teman,<br />
medan det högtidliga adagiot kontrasterar de tre solister nas<br />
långa linjer mot en upprepad baslinje. Det av slutande allegrot<br />
är en energisk fugatosats, som låter var och en av solisterna göra<br />
en separat kadens.<br />
In 1713, J S Bach began working with the concertos of Antonio<br />
Vivaldi, transcribing parts for harpsichord solo or organ. Vivaldi<br />
was apparently a favourite with Bach, and there are no fewer that ten<br />
extant arrangements by him of Vivaldi concertos. Simultaneously, or<br />
shortly after, he may have begun work on his own concertos for violin.<br />
The a minor concerto is one of two surviving concertos by Johann<br />
Sebastian for violin, strings, and continuo. He may have written them<br />
for Johann Georg Pisendel, or for Jean-Baptiste Volumier in Dresden<br />
– or perhaps for himself, since Carl Philipp Emanuel states in his<br />
father’s obituary that he played the violin very well, and well into his<br />
old age. It is not known exactly when they were composed, but they<br />
show considerable stylistic sophistication, particularly in the slow<br />
movements. Today, they both remain some of the most popular and<br />
well-loved works among violinists.<br />
The double concerto in d minor is perhaps even better known. The<br />
first movement consists of a fugue in the tutti sections, with a countertheme<br />
presented by the solo instruments. The second begins as a<br />
Siciliano, but continously develops new dramatic climaxes. The<br />
theme of the final movement consists of a canon of the two violins,<br />
and its dramatic style is reminiscent of Vivaldi’s depiction of a storm –<br />
perhaps Bach used Vivaldi as a model here.<br />
Like other 18th century composers, Bach continually re-worked<br />
and reused his music, adapting it to new ensembles, new employers,<br />
and new contexts. Both the violin concertos as well as the double<br />
concerto were later re-worked for harpsichord. The concerto for oboe<br />
42