Nicoline van Harskamp - DeLVe | Institute for Duration, Location and ...
Nicoline van Harskamp - DeLVe | Institute for Duration, Location and ... Nicoline van Harskamp - DeLVe | Institute for Duration, Location and ...
GDJE SE SVE TEK TREBA DOGODITI / WHERE EVERYTHING IS YET TO HAPPEN gument manjega zla postao jednim od najvažnijih “mehanizama ugrađenih u mašineriju terora i zločina”. Objasnila je kako je “prihvaćanje manjega zla nesvjesno korišteno u kondicioniranju vladinih službenika, kao i šireg stanovništva, sve do prihvaćanja zla kao takvog”, do te mjere da “oni koji izaberu manje zlo veoma brzo zaborave da su izabrali zlo”. 3 Protiv svih onih koji su ostali u Njemačkoj kako bi poboljšali stvari iznutra, protiv svih činova suradnje, osobito onih koji su poduzimani radi ublažavanja štete, protiv argumentacije da je “manje zlo” kolaboracije s brutalnim režimima prihvatljivo ako može spriječiti ili odvratiti veća zla, ona je pozvala na individualnu neposlušnost i kolektivni nered. Sudjelovanje, ustrajala je ona, komunicira pristanak; čak štoviše, ono nudi potporu tlačitelju. Kada ništa drugo nije moguće, ne činiti ništa posljednji je učinkoviti oblik otpora, a praktične posljedice odbijanja gotovo su uvijek bolje, pod uvjetom da to čini dovoljno ljudi. U svome eseju “Jaja progovaraju”, što je sarkastična referencija na Staljinovu izreku kako “ne možeš napraviti omlet, a da ne razbiješ nekoliko jaja”, Arendtova se založila za “radikalnu negaciju čitavog koncepta manjega zla u politici”. 4 U njezinim spisima načelo manjega zla predstavlja se kao paradigmatski kompromis i česta iznimka u odnosu na “opću etiku”, do te mjere da je postalo najčešćim opravdanjem za samu ideju iznimke. Upravo u tom naizgled pragmatičnom pristupu manje zlo naturalizira zločine i druge oblike nepravde, djelujući kao glavni argument u državnom režimu opravdanja – ljudi i režimi skloni su izmišljati retroaktivna objašnjenja za činove okrutnosti. Štoviše, Arendtova promatra proračun i mjerenje dobra i zla, poput statističkih trendova u znanostima o društvu, kao nešto što umanjuje vrijednost osobne odgovornosti. Čim se na etiku počne gledati u obliku ekonomije, a problemi se izražavaju u brojkama, te se brojke mogu beskonačno mijenjati i obrtati. I naposljetku, uvjete manjega zla često postavlja sila sa svoga gledišta. Koristeći formulaciju do koje je došla zajedno s Mary McCarthy, Arendtova je objasnila: “Ako ti netko uperi pištolj u glavu i kaže, “Ubij svoga prijatelja ili ću ja ubiti tebe”, on te dovodi u iskušenje, to je sve”. 5 Važno je primijetiti da je, govoreći o političkim opcijama koje su bile na raspolaganju ljudima u poslijeratnim zapadnim državama, Arendtova izrazila daleko manju osudu u pogledu načela “manjega zla”. Implicirala je da tu opcije ipak uključuju različite oblike kompromisa i mjere. 6 Drugim riječima, prikazala je manje zlo kao lažnu dilemu u suočenosti s totalitarnim režimom, koji po sebi nema koncepta manjega zla (totalitaristi naprosto kamufliraju svoje postupke kao manja zla), ali i kao dio same političke strukture u kontekstu zapadnih demokracija Hladnoga rata. Prihvatili ih mi ili ne, distinkcije na koje je uputila ukazuju na moguću razliku unutar termina te bi nas mogle povesti prema daljnjem otvaranju koncepta. Razne povijesne i filozofske uporabe sintagme manjega zla pokazuju da je ona u različitim razdobljima i različitim situacijama označavala različite stvari za različite ljude. Postoji razlika između maskiranja zločinačkog čina kao “manjega zla”, izbora manjega od dvaju zala i nastojanja da se svijet učini nešto manje zlim, a da se uz to još uvijek pridržavamo svojih ciljeva. *** Želio bih podijeliti uporabu sintagme “manje zlo” na dva dijela – specifični i opći. Specifična varijanta predstavlja se nekoj osobi ili skupini kao dilema između dviju (ili više) loših opcija u danoj situaciji. Opća varijanta je strukturalno načelo u ekonomiji etičkih proračuna, a očituje se u pokušajima da se reducira ili umanji ono što je loše i
uveća dobro. Oba slučaja potvrđuju ekonomski model koji je ukorijenjen u samom srcu etike i prema kojemu se, u odsutnosti mogućnosti da se izbjegne svako zlo, moraju proračunati različiti oblici nesreće u međusobnom odnosu (kao da su algoritmi u matematičkom problemu minimuma) te ih procijeniti i postupiti u skladu s time. Načelo manjega zla implicira da ne postoji način izbjegavanja proračuna. Kao dilema, “manje zlo” se predstavlja kao nužnost izbora djelovanja u situacijama gdje su dostupne opcije ograničene ili se takvima čine. To je dilema u klasičnom grčkom smislu riječi – kada svaka od dviju opcija pred koje je postavljen tragični junak nužno vodi u specifičnu vrstu patnje. Dilema uključuje zatvoreni sustav u kojemu se opcije koje su ponuđene na izbor ne mogu dovesti u pitanje niti se o njima može pregovarati. Bez obzira na to koja se opcija odabere, prihvaćanje odgovarajućih uvjeta ostavlja (političku) silu koja je postavila taj “izbor” neizazvanom i čak je ojačava. Upravo je prihvaćanje parametara, u onom obliku u kojem su dati, ono što čini argument manjega zla čisto ideološkim. Stoga dilema, želimo li i dalje razmišljati u tim okvirima, ne bi trebala biti samo u tome koju od loših opcija treba izabrati, nego i treba li uopće birati i na taj način prihvatiti dotične uvjete. Ako se od nas traži da izaberemo između dvaju rogova razjarenog bika, Robert Pirsig je predložio alternative: moguće je “odbiti ući u arenu”, “baciti biku pijesak u oči” ili čak “uspavati bika pjesmom”. 7 “Počinitelji manjih zala” Termin “manje zlo” u novije se vrijeme znakovito priziva u kontekstu pokušaja da se ublaže ekscesi zapadnih zemalja, osobito u vezi s pokušajima uspostavljanja nadzora nad ekonomijama nasilja u kontekstu “rata protiv terora” i pokušajima privatnih organizacija da manevriraju kroz paradokse i kompromise u aktivizmu za ljudska prava i humanitarnoj pomoći. Točnije rečeno, manje zlo najčešće se priziva na samom križištu tih dviju sfera djelovanja – vojne i humanitarne. U vezi s “globalnim ratom protiv terora” uvjeti te argumentacije nedavno su artikulirani u knjizi naslovljenoj The Lesser Evil, koju je napisao znanstvenik ljudskih prava, a sada i zamjenik vođe kanadske Liberalne stranke, Michael Ignatieff. U toj knjizi Ignatieff tvrdi kako bi liberalne države trebale uspostaviti mehanizme kojima bi se reguliralo kršenje nekih prava i dopustilo njihovim sigurnosnim službama da se upuste u određene oblike izvanpravnog nasilja – koji su u njihovim očima “manja zla” – kako bi se odvratila ili minimalizirala potencijalna “veća zla”, poput daljnjih terorističkih napada na civile u zapadnim državama. Njegova koncepcija manjeg zla predstavlja se kao čin uspostavljanja ravnoteže, budući da bi njegov fleksibilni režim iznimaka trebao biti reguliran procesom “protivničkog preispitivanja u otvorenom demokratskom sustavu” te mu je stoga također svrha spriječiti pretvorbu liberalne države u totalitarnu tako što će “privremeno” dati prvenstvo sigurnosnim službama. 8 Ignatieff poziva sigurnosne službenike liberalnih demokracija da postanu “počiniteljima manjih zala”. 9 Ti postmoderni počinitelji (manje zlo tu svakako zamjenjuje “banalnost zla” kao suvremena forma državnih zločina) trebali bi odvagnuti različite tipove destruktivnih mjera na utilitaristički način, ne s obzirom na uništenje koje će proizvesti, nego s obzirom na štetu koju će navodno spriječiti. Međutim, očito je da se u toj računici najčešće radi o GDJE SE SVE TEK TREBA DOGODITI / WHERE EVERYTHING IS YET TO HAPPEN
- Page 38 and 39: GDJE SE SVE TEK TREBA DOGODITI / WH
- Page 40 and 41: GDJE SE SVE TEK TREBA DOGODITI / WH
- Page 42 and 43: UN Tenk, print u boji na aluminiju,
- Page 44 and 45: GDJE SE SVE TEK TREBA DOGODITI / WH
- Page 46 and 47: GDJE SE SVE TEK TREBA DOGODITI / WH
- Page 48 and 49: Tvoja zemlja ne postoji, 2003 - You
- Page 50 and 51: Studija za spomen obeležje, uljane
- Page 52 and 53: GDJE SE SVE TEK TREBA DOGODITI / WH
- Page 54 and 55: GDJE SE SVE TEK TREBA DOGODITI / WH
- Page 56 and 57: GDJE SE SVE TEK TREBA DOGODITI / WH
- Page 58: Dragan Nikolić Nacionalni park Nat
- Page 61 and 62: Liu Wei Dan za pamćenje A Day to R
- Page 64 and 65: Anselm Franke KRUGOVI SARADNJE Uče
- Page 66 and 67: menog nematerijalnog rada. Za ovu i
- Page 68 and 69: Moj prijatelj Lumumba My Friend Lum
- Page 70 and 71: GDJE SE SVE TEK TREBA DOGODITI / WH
- Page 73 and 74: Florian Schneider Kolaboracija Ako
- Page 75 and 76: 2. Sve je više dokaza za to da se
- Page 77 and 78: Naposljetku, kolaboracija s kojotom
- Page 79 and 80: da svatko ima trenutačan i neogran
- Page 81 and 82: 1. In pedagogical discourse, both c
- Page 83 and 84: flow in which these positions are a
- Page 85 and 86: The nets of voluntariness, enthusia
- Page 87: Eyal Weizman 665/Manje zlo Prije ne
- Page 91 and 92: Manje zlo je uobičajeno opravdanje
- Page 93 and 94: skali od manje ili više nečega, n
- Page 95 and 96: edukciju patnje. 25 Put prema utopi
- Page 97 and 98: koju nanose “manja” ili da bi s
- Page 99 and 100: sastojao se u “vještini rukovođ
- Page 101 and 102: councils set up by the Nazis), she
- Page 103 and 104: ously most often about the sufferin
- Page 105 and 106: the beginning of a possible archive
- Page 107 and 108: losophy: If God governs the world a
- Page 109 and 110: a better world possible. Marx saw t
- Page 111 and 112: festa7 seeks to start unpacking thi
- Page 113 and 114: lib. arb. I.v.12). In her presentat
- Page 115 and 116: Namjera našeg priloga je stvaranje
- Page 117 and 118: 1. 2. 3.
- Page 119 and 120: “S jeseni, kada počnu vetrovi, l
- Page 121 and 122: prožimanjem fakata i fikcije, Kiš
- Page 123 and 124: Naime, u poljsko-hrvatskom, a zasig
- Page 125 and 126: Danas Poljaci žive u etnički čis
- Page 127 and 128: Yael Bartana Mary Koszmary (Noćne
- Page 129 and 130: Jednom kulturom, ne možemo osjeća
- Page 131 and 132: Želimir Žilnik Kenedi se vraća k
- Page 133 and 134: ulica, jer sve mi je to vrlo sumnji
- Page 135 and 136: small. But anyway, thank you, I sha
- Page 137 and 138: Neka geografska područja muče svo
GDJE SE SVE TEK TREBA DOGODITI / WHERE EVERYTHING IS YET TO HAPPEN<br />
gument manjega zla postao jednim od najvažnijih “mehanizama ugrađenih u mašineriju<br />
terora i zločina”. Objasnila je kako je “prihvaćanje manjega zla nesvjesno korišteno u<br />
kondicioniranju vladinih službenika, kao i šireg stanovništva, sve do prihvaćanja zla kao<br />
takvog”, do te mjere da “oni koji izaberu manje zlo veoma brzo zaborave da su izabrali<br />
zlo”. 3 Protiv svih onih koji su ostali u Njemačkoj kako bi poboljšali stvari iznutra, protiv<br />
svih činova suradnje, osobito onih koji su poduzimani radi ublaža<strong>van</strong>ja štete, protiv<br />
argumentacije da je “manje zlo” kolaboracije s brutalnim režimima prihvatljivo ako može<br />
spriječiti ili odvratiti veća zla, ona je pozvala na individualnu neposlušnost i kolektivni<br />
nered. Sudjelo<strong>van</strong>je, ustrajala je ona, komunicira pristanak; čak štoviše, ono nudi potporu<br />
tlačitelju. Kada ništa drugo nije moguće, ne činiti ništa posljednji je učinkoviti oblik<br />
otpora, a praktične posljedice odbijanja gotovo su uvijek bolje, pod uvjetom da to čini dovoljno<br />
ljudi. U svome eseju “Jaja progovaraju”, što je sarkastična referencija na Staljinovu<br />
izreku kako “ne možeš napraviti omlet, a da ne razbiješ nekoliko jaja”, Arendtova se<br />
založila za “radikalnu negaciju čitavog koncepta manjega zla u politici”. 4<br />
U njezinim spisima načelo manjega zla predstavlja se kao paradigmatski kompromis i<br />
česta iznimka u odnosu na “opću etiku”, do te mjere da je postalo najčešćim opravdanjem<br />
za samu ideju iznimke. Upravo u tom naizgled pragmatičnom pristupu manje zlo naturalizira<br />
zločine i druge oblike nepravde, djelujući kao glavni argument u državnom režimu<br />
opravdanja – ljudi i režimi skloni su izmišljati retroaktivna objašnjenja za činove okrutnosti.<br />
Štoviše, Arendtova promatra proračun i mjerenje dobra i zla, poput statističkih<br />
trendova u znanostima o društvu, kao nešto što umanjuje vrijednost osobne odgovornosti.<br />
Čim se na etiku počne gledati u obliku ekonomije, a problemi se izražavaju u brojkama,<br />
te se brojke mogu beskonačno mijenjati i obrtati. I naposljetku, uvjete manjega zla često<br />
postavlja sila sa svoga gledišta. Koristeći <strong>for</strong>mulaciju do koje je došla zajedno s Mary<br />
McCarthy, Arendtova je objasnila: “Ako ti netko uperi pištolj u glavu i kaže, “Ubij svoga<br />
prijatelja ili ću ja ubiti tebe”, on te dovodi u iskušenje, to je sve”. 5<br />
Važno je primijetiti da je, govoreći o političkim opcijama koje su bile na raspolaganju<br />
ljudima u poslijeratnim zapadnim državama, Arendtova izrazila daleko manju osudu u<br />
pogledu načela “manjega zla”. Implicirala je da tu opcije ipak uključuju različite oblike<br />
kompromisa i mjere. 6 Drugim riječima, prikazala je manje zlo kao lažnu dilemu u<br />
suočenosti s totalitarnim režimom, koji po sebi nema koncepta manjega zla (totalitaristi<br />
naprosto kamufliraju svoje postupke kao manja zla), ali i kao dio same političke strukture<br />
u kontekstu zapadnih demokracija Hladnoga rata. Prihvatili ih mi ili ne, distinkcije na<br />
koje je uputila ukazuju na moguću razliku unutar termina te bi nas mogle povesti prema<br />
daljnjem otvaranju koncepta. Razne povijesne i filozofske uporabe sintagme manjega zla<br />
pokazuju da je ona u različitim razdobljima i različitim situacijama označavala različite<br />
stvari za različite ljude. Postoji razlika između maskiranja zločinačkog čina kao “manjega<br />
zla”, izbora manjega od dvaju zala i nastojanja da se svijet učini nešto manje zlim, a da se<br />
uz to još uvijek pridržavamo svojih ciljeva.<br />
***<br />
Želio bih podijeliti uporabu sintagme “manje zlo” na dva dijela – specifični i opći.<br />
Specifična varijanta predstavlja se nekoj osobi ili skupini kao dilema između dviju (ili<br />
više) loših opcija u danoj situaciji. Opća varijanta je strukturalno načelo u ekonomiji<br />
etičkih proračuna, a očituje se u pokušajima da se reducira ili umanji ono što je loše i