Nicoline van Harskamp - DeLVe | Institute for Duration, Location and ...
Nicoline van Harskamp - DeLVe | Institute for Duration, Location and ...
Nicoline van Harskamp - DeLVe | Institute for Duration, Location and ...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
GDJE SE SVE TEK TREBA DOGODITI / WHERE EVERYTHING IS YET TO HAPPEN<br />
O zajednici i izloženosti<br />
Pišući u svom ogledu Razdjelovljena zajednica o povijesnoj opsjednutosti zapadnjačke<br />
misli tropom o izgubljenoj zajednici, bilo da je ona utjelovljena u arhaičnim, plemenskim<br />
<strong>for</strong>mama, antičkom polisu, ideji kršćanske zajednice, itd., Nancy utvrđuje da “zajednice<br />
nikad nije ni bilo“ – u onom smislu kako se to želi misliti, te da je ono što nazivamo zajednicom<br />
bliže društvu i njegovim različitim, uvijek nedostatnim, <strong>for</strong>mama. Unatoč tome<br />
što na horizontu ne postoji neki novi oblik zajednice (i što naš “nenadilazni horizont“<br />
više nije komunizam, već upravo njegova pasivizirajuća negacija koja ne donosi ništa<br />
novo), Nancy utvrđuje da je naš zadatak upravo da se zajednicu misli, “da se misli njen<br />
ustrajni i možda još uvijek nečuveni, zahtjev“, onkraj komunitarizma i individualizma; da<br />
se misli na koji je način moguće reći “mi”. 9 Za Nancyja, zajednica se <strong>for</strong>mira u su-bi<strong>van</strong>ju,<br />
bazičnoj “izloženosti jednih drugima, pri čemu je ključno upravo to “su“, ono “između“<br />
singularnih bića, a ne njihov zbroj u nekoj imaginarnoj cjelovitosti. Nešto kasnije, Nancy<br />
će to nazvati singularno pluralnim bitkom, u koje “ja“ ne postoji bez “sa“, bez drugog, u<br />
kojem je ono uvijek istovremeno i “mi, ti, oni“, su-pojavlji<strong>van</strong>je, su-esencija - i upravo se<br />
ta napetost i neodrediva granica između singularnosti i pluralnosti, tj. upravo se to “sa“<br />
(“koje još nema statusa i upotrebe“) postavlja kao bit zajednice. 10 Takva koncepcija zajednice<br />
radikalno se razlikuje od iluzije jedinstvene zajednice tijela okupljenih i prožetih<br />
jednim, esencijalnim identitetom, imanentnošću koja se inače potvrđuje i obećava jedino<br />
kroz smrt njenih “članova”. 11 Poz<strong>van</strong> 1993. da napiše “odu miješanosti“ (mlange), Jean-<br />
Luc Nancy započinje tekst riječima: “Sarajevo je postalo izrazom par excellence cjelovitog<br />
sistema reduciranosti na identitet“. Ono, dakle, postoji isključivo kao “ identitet“ koji<br />
je drugome meta za uništenje, za što je pretpostavljena čistoća identiteta istovremeno i<br />
preduvjet ali i rezultat. “Miješanje“ i “bastardnost“ su nedopustivi i ugrožavaju samu srž<br />
ideje o imanentnosti neke zajednice. Ovo nije jedini put da Nancy spominje Sarajevo ili<br />
Bosnu i Hercegovinu. U predgovoru se nalazi referenca na vrijeme u kojem nastaje esej O<br />
singularno pluralnom bitku, gdje je navedena podugačka lista tada aktualnih poprišta ratnih<br />
sukoba u cijelom svijetu, zajedno s njihovim protagonistima, “identitetima“. Upravo<br />
u tom vremenu Nancy prepoznaje nužnost da se iznova počne misliti zajednica, da se<br />
iznova počne misliti kako reći „mi“.<br />
Rad Libije Castro i Ólafura Ólafssona, izveden kao intervencija u javnom prostoru u Banja<br />
Luci, dio je njihovog kontinuiranog projekta u obliku kampanje, započete 2003. godine,<br />
u kojoj, koristeći široki dijapazon strategija medijskog oglaša<strong>van</strong>ja, u potpuno različitim<br />
društvenim kontekstima i zemljama, ispisuju, uvijek na službenom jeziku te zemlje, istu<br />
rečenicu: “Tvoja zemlja ne postoji”. Ovisno o kontekstu, ova rečenica u obliku objave<br />
poprima uvijek nova, modificirana značenja, koja je moguće različito čitati. U kontekstu<br />
Bosne i Hercegovine čitanje nužno upućuje na činjenicu nepostojanja konsenzusa<br />
oko temeljnog uređenja države te perpetuiranja čekanja i nestabilnosti. Rad je izveden<br />
na latini i ćirilici, dva službena pisma BiH, čime evocira regulaciju prometnih znakova,<br />
prema kojoj se oba pisma moraju pojavljivati i u Republici Srpskoj i BiH, što je u Federaciji<br />
rezultiralo brojnim intervencijama na natpisima na znakovima od strane prolaznika, kao<br />
još jednim simptomom nemogućnosti učinkovitog rješenja za suživot, kao i činjenice<br />
da u BiH za mnoge njene stanovnike ta zemlja “ne postoji”. Rad se, međutim, ne bavi<br />
Bosnom i Hercegovinom; njega je, prije svega, potrebno čitati i kao agitaciju, intervenciju