download catalogue high resolution pdf (22.3 mb) - Jens Haaning
download catalogue high resolution pdf (22.3 mb) - Jens Haaning
download catalogue high resolution pdf (22.3 mb) - Jens Haaning
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
LBLG<br />
P.194<br />
— udgrænset og indtrængende, ikke bare på en arbejdsplads, men oven i købet et<br />
sted hvor fremmede arbejder - blev objekt for sit eget kortsluttede blik. Kulturel<br />
synlighed bliver til ufrivillig selvspejling for dernæst — måske — helt at blive<br />
ophævet. Man så sig selv kløjs i sin forventning om den visuelle og rumlige kontrol<br />
omkring hvilken kunstoplevelsen som regel er organiseret. Der var dårligt nok<br />
plads til én selv, som man blev kanaliseret ind i kunsthallen/tekstilfabrikken gennem<br />
en snæver passage mellem kontoret og kantinen, og fandt sig selv blandt stakke af<br />
viskestykker og en gruppe mandlige syersker.<br />
Der var tale om en gestusens æstetik, hvilken i det 20. århundredes kunsthistorie<br />
består i at spørge om reel aktivitet i kunstrummet altid er lig med repræsenteret<br />
aktivitet. Brian O'Doherty har skrevet at gestusen måske ikke er kunst, men<br />
kunst-agtig, og derfor har et meta-liv om og omkring kunst. Det var en gestus par<br />
excellence da den danske kunstner Palle Nielsen i oktober 1968 sammen med en<br />
gruppe aktivister forvandlede Moderna Museet i Stockholm til en byggelegeplads<br />
for børn, under titlen Model for et kvalitativt samfund. Sammen med readymadegrebet<br />
(eller appropriationen af en hel fabrik) er gestusen også en udpegning af<br />
hvilken del af traditionen <strong>Haaning</strong> ønsker at tilhøre — og en bevidst brug af dem<br />
som en anerkendelse af spillets regler i kunstverdenen. Gestusen forbinder<br />
ideologier, lovgivning, og de formelle regler der koder et fagligt felt som<br />
kunstverdenen. Man kan kun ytre sig om strukturers kunstighed indefra for et givet<br />
sy<strong>mb</strong>olsk system, og <strong>Haaning</strong>s praksis er netop afhængig af kunstinstitutionens<br />
fremtrædelsesformer; det er ikke en aktivisme. Værkernes dobbelte bevægelse<br />
er at de gør dette lovkompleks synligt ved at udpege det som deres mulighedsbetingelse<br />
og gøre brug af det som selve deres kunstneriske DNA, for dernæst at<br />
opløse det som en fiktiv, dybest set arbitrær (måske endda illusorisk, i buddhistisk<br />
forstand?) social konvention.<br />
Ligesom metafysikker er ideologier ikke bemærkelsesværdige så meget som<br />
systemer af ideer, men i højere grad som den magt hvormed noget bliver realiseret.<br />
Det er på dette terræn 'det religiøse' og 'det politiske' mødes. Hvor politik er et<br />
middel til at fremme en bestemt gruppes interesser og beslutningsdygtighed i en<br />
afgrænset forhandling, afprøver 'det religiøse' i <strong>Jens</strong> <strong>Haaning</strong>s produktion grænserne<br />
for dagliglivets erkendelse, ikke som et regulativt ideal, men som historisk betinget<br />
tydning af verden og udviklingsperspektiver for hvordan vi kan orientere os i forhold<br />
til det materielle dagligliv. <strong>Haaning</strong>s værker bruger kunstverdenen i dens egenskab<br />
af internationalt, ikke-ideologisk rum til at udkaste nye forestillinger på grænserne<br />
af materielt dagligliv, lovgivning, marked, og kapitalistisk økonomi; forestillinger<br />
der iværksætter en progressiv politisering samtidig med at de løser op for de