Ustanovitev Univerze v Ljubljani v letu 1919 - Univerza v Ljubljani
Ustanovitev Univerze v Ljubljani v letu 1919 - Univerza v Ljubljani
Ustanovitev Univerze v Ljubljani v letu 1919 - Univerza v Ljubljani
Erfolgreiche ePaper selbst erstellen
Machen Sie aus Ihren PDF Publikationen ein blätterbares Flipbook mit unserer einzigartigen Google optimierten e-Paper Software.
<strong>Ustanovitev</strong> <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong><br />
v <strong>letu</strong> <strong>1919</strong>
Naslovnica vpisne knjige (matrike) študentov ljubljanske univerze za prva desetletja njenega obstoja.<br />
NA OVITKU SPREDAJ: Dekani prihajajo v slavnostnem sprevodu na Kongresni trg, kjer bo potekala svečana<br />
otvoritev novega akademskega leta, 1. oktober 2008.
<strong>Ustanovitev</strong> <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong><br />
v <strong>letu</strong> <strong>1919</strong><br />
<strong>Univerza</strong> v <strong>Ljubljani</strong><br />
(Zgodovinski arhiv in muzej <strong>Univerze</strong>)<br />
Občasna razstava od decembra 2009 do februarja 2010
Izdano ob 90. obletnici ustanovitve<br />
<strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong>.
Kazalo<br />
Radovan Stanislav Pejovnik Predgovor . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .5<br />
Jože Ciperle Uvod . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .7<br />
<strong>Ustanovitev</strong> <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong> v <strong>letu</strong> <strong>1919</strong><br />
Jože Ciperle Po poti do univerze v <strong>Ljubljani</strong> . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 11<br />
Tatjana Dekleva <strong>Ustanovitev</strong> univerze v <strong>Ljubljani</strong>. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 29<br />
Jože Ciperle, Tatjana Dekleva Seznam razstavljenega gradiva . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 43<br />
Gründung der Universität Ljubljana im Jahre <strong>1919</strong><br />
Jože Ciperle Auf dem Weg zur Universität Ljubljana . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 49<br />
Tatjana Dekleva Gründung der Universität Ljubljana . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 63<br />
The Setting Up of the University of Ljubljana in the year <strong>1919</strong><br />
Jože Ciperle On the Path to the University of Ljubljana . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 77<br />
Tatjana Dekleva The Setting Up of the University of Ljubljana . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 90<br />
3
5<br />
Predgovor<br />
Izid prve svetovne vojne je prinesel po stoletjih pripadnosti<br />
Avstriji veliko politično spremembo v življenje slovenskega<br />
naroda, ki se mu je uresničila želja biti združen z drugimi južnoslovanskimi<br />
narodi v eni državi. Ta sprememba pa je prinesla<br />
eksistenčni problem profesorjem slovenske narodnosti, ki so<br />
delovali na avstrijskih univerzah, saj so jih vse bolj odpuščali. Prav<br />
tako tam niso smeli več študirati slovenski študenti. Rešitev tega<br />
vprašanja je iskala Vseučiliška komisija, ustanovljena pri Narodni<br />
vladi Slovenije, sprva v sodelovanju z zagrebško univerzo, ki naj bi<br />
začasno nudila zatočišče slovenskim študentom in profesorjem<br />
v obliki paralelnih stolic s slovenskim učnim jezikom. Te naj bi<br />
bile zametek kasnejše slovenske univerze. Ko je bilo jasno, da bo<br />
ta zamisel težko uresničljiva, se je tudi ob zahtevah strokovnih<br />
organizacij, predvsem tehnikov, zdravnikov in teologov, izoblikovala<br />
ideja o slovenski univerzi v <strong>Ljubljani</strong>, ki so jo kmalu<br />
sprejeli tudi vladni krogi v Beogradu, saj je v začetku marca<br />
v javnost prišla vest o odprtju univerze že v jeseni <strong>1919</strong>. leta.<br />
Priprave za ureditev posameznih fakultet je prekinila novica,<br />
da je ustanovitev univerze začasno odložena. To pa ni ustavilo<br />
njenih akterjev na čelu s predsednikom Vseučiliške komisije<br />
dr. Danilom Majaronom in poverjenikom za uk in bogočastje<br />
dr. Karlom Verstovškom. Ob pomoči političnih strank je<br />
začasni parlament v Beogradu 16. julija <strong>1919</strong> izglasoval Zakon<br />
o Univerzi kraljestva Slovencev, Hrvatov in Srbov v <strong>Ljubljani</strong>,<br />
ki je začela z rednim delom decembra istega leta. S tem je bila<br />
uresničena zahteva slovenskega naroda po lastni univerzi, ki je<br />
bila prvič postavljena kot del slovenskega narodnega programa v<br />
revolucionarnem <strong>letu</strong> 1848.<br />
Prof. dr. Radovan Stanislav Pejovnik,<br />
rektor
Uvod<br />
Danes so univerzitetni arhivi središčna mesta, mesta kontinuitete<br />
znotraj univerze pa tudi mesta, kjer se univerza predstavlja<br />
kot celota. So neke vrste »trajnejši« morda lahko rečemo<br />
zgodovinski spomin univerze, ki med drugim s svojimi objavami<br />
v znanstvenih in strokovnih publikacijah prinašajo tudi<br />
dragocene izsledke v zgodovinsko pa tudi v druge stroke, s svojo<br />
predstavitveno dejavnostjo: razstavami o zgodovini univerz in<br />
znanosti pa ustvarjajo povezavo s širšo javnostjo.<br />
Za Teden <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong> 2009 in ob 90. obletnici<br />
ustanovitve ljubljanske univerze je arhiv in muzej <strong>Univerze</strong> v<br />
<strong>Ljubljani</strong> pripravil razstavo in razstavni katalog z naslovom<br />
<strong>Ustanovitev</strong> <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong> v <strong>letu</strong> <strong>1919</strong>. Razstava in<br />
razstavni katalog nas popeljeta v 17., 18. in 19. stoletje, v čase<br />
prizadevanj za ustanovitev ljubljanske univerze in v leto 1918 in<br />
<strong>1919</strong>, ko se je ustanavljala univerza v <strong>Ljubljani</strong>.<br />
V <strong>Ljubljani</strong> obstoji višje (visoko) šolstvo od drugega desetletja<br />
17. stoletja dalje vse tja do meščanske revolucije 1848. Tako<br />
ljubljansko jezuitsko višje (visoko) šolstvo kakor tudi ljubljanski<br />
licej spadata med tiste študijske ustanove, ki niso imele pravico<br />
podeljevanja akademskih nazivov in so bile neke vrste vmesni<br />
člen med gimnazijo in pravo univerzo. Medtem ko je imelo<br />
ljubljansko jezuitsko višje (visoko) šolstvo predvsem dve študijski<br />
usmeritvi: filozofsko in teološko, pa je imel ljubljanski licej tri<br />
študijske usmeritve: filozofsko, mediko-kirurško in teološko,<br />
poleg tega pa še vrsto neobveznih predmetov od poljedelstva<br />
prek zgodovine in filozofije do modernih jezikov.<br />
Intenzivna prizadevanja za ustanovitev ljubljanske univerze pa<br />
je zaznati v začetku in pred koncem 18. stoletja, predvsem pa v<br />
<strong>letu</strong> 1848/49.<br />
Po ukinitvi ljubljanskega liceja sredi 19. stoletja je od višješolskih<br />
(visokošolskih) študij tu ostala le še teologija kot škofijsko<br />
bogoslovje.<br />
Zahteva po ustanovitvi slovenske univerze je bila od leta 1848<br />
sestavni del slovenskega političnega programa, toda avstrijske<br />
oblasti je do konca monarhije leta 1918 niso uslišale. Gibanje za<br />
ustanovitev slovenske univerze – bodisi v <strong>Ljubljani</strong> bodisi v Trstu<br />
– se je na novo razmahnilo v začetku 20. stoletja, vendar ponovno<br />
brez uspeha. Slovenski študentje so zato vse do razpada monarhije<br />
študirali na Dunaju, v Gradcu, Pragi in v zadnjem desetletju pred<br />
prvo svetovno vojno tudi v Krakovu. Na zagrebško univerzo so<br />
odhajali le posamezniki, saj so njena spričevala v Avstriji (zaradi<br />
razlik v šolskih sistemih obeh polovic monarhije) veljala za tuja.<br />
V tridesetih letih (1880-1910) se je število slovenskih študentov<br />
na avstrijskih univerzah in visokih šolah dvignilo z okoli 350<br />
(1880) na skoraj tisoč (1913), po številu slušateljev posameznih<br />
fakultet pa so po <strong>letu</strong> 1900 pravniki prehiteli teologe. Po <strong>letu</strong><br />
1910 je bilo tudi že več tehnikov kot medicincev in filozofov, v<br />
7<br />
začetku 20. stoletja pa so se na dunajsko univerzo vpisale prve<br />
Slovenke.<br />
Nedvomno je bila za Slovence po nastanku jugoslovanske države<br />
na področju šolstva najpomembnejša pridobitev univerza v<br />
<strong>Ljubljani</strong>. To je junija <strong>1919</strong> ustanovila osrednja vlada v Beogradu<br />
predvsem po zaslugi majhnega kroga vplivnih mož (Karla<br />
Verstovška, odvetnika Danila Majarona in profesorja na univerzi<br />
v Pragi Mihajla Rostoharja), ki so se uprli stališču politikov in<br />
znanstvenikov, naj se z ustanavljanjem počaka do ureditve<br />
povojnih razmer. V Narodni vladi v <strong>Ljubljani</strong> in Vseučiliški<br />
(univerzitetni) komisiji, ki so jo ustanovili novembra 1918, so<br />
se namreč sprva obotavljali in so v prepričanju, da bodo Slovenci<br />
dobili Trst, še naprej razmišljali o slovenski univerzi v Trstu.<br />
Del članov Vseučiliške komisije je v isti sapi dokazoval, da so za<br />
začetek dela fakultet potrebne večletne priprave, nagli ustanovitvi<br />
univerze pa so nasprotovali tudi liberalci (Demokratska stranka),<br />
saj je bila ustanovitvena pobuda povsem v katoliških rokah.<br />
Toda zagovorniki takojšnje ustanovitve so si uspeli s Koroščevo<br />
podporo dobiti pristanek Beograda in avgusta <strong>1919</strong> je bilo za<br />
pet fakultet ljubljanske univerze (pravno, filozofsko, teološko,<br />
tehnično in medicinsko) imenovanih prvih 18 profesorjev.<br />
Večina med njimi je do tedaj delovala na avstrijskih univerzah in<br />
strokovnih ustanovah.<br />
Čeprav se je ljubljanska univerza vse do druge svetovne vojne<br />
borila z velikimi finančnimi in prostorskimi težavami in so ji<br />
z Beograda večkrat grozili z ukinitvijo posameznih fakultet<br />
(zlasti medicine, ki je imela sprva le štiri semestre, nato pa pet,<br />
pa tudi tehnike), se je naglo krepila in dvigala. V tridesetih letih<br />
20. stoletja je na njej poučevalo že 78 profesorjev in docentov,<br />
desetletje pozneje 95, število študentov pa se je dvignilo z 900<br />
leta <strong>1919</strong> na 2400 leta 1938.<br />
Lahko izpostavimo, da si je <strong>Univerza</strong> v <strong>Ljubljani</strong> naglo pridobila<br />
središčno mesto v slovenskem kulturnem in znanstvenem<br />
življenju.<br />
Zahvaljujemo se vsem, ki so sodelovali pri pripravi razstave in<br />
razstavnega kataloga, še posebno rektoratu <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong><br />
in prof. dr. Andreji Kocijančič in prof. dr. Radovanu Stanislavu<br />
Pejovniku, bivšemu in sedanjemu rektorju <strong>Univerze</strong>, ki so ves čas<br />
z naklonjenostjo spremljali pripravo razstave in izid razstavnega<br />
kataloga.<br />
Še posebno smo dolžni zahvalo Ministrstvu za kulturo Republike<br />
Slovenije, ki s sofinanciranjem omogoča izvedbo razstave in<br />
razstavnega kataloga.<br />
Dr. Jože Ciperle
<strong>Ustanovitev</strong> <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong> v <strong>letu</strong> <strong>1919</strong>
Po poti do univerze v <strong>Ljubljani</strong><br />
Fragmentarni viri omenjajo v srednjeveški <strong>Ljubljani</strong> – enako tudi<br />
za slovensko ozemlje v celoti – elementarni šolski pouk v obliki<br />
tako imenovanih latinskih kapiteljskih, samostanskih, župnijskih<br />
in nemških mestnih šol. Nadaljnje, višje šole so si Ljubljančani<br />
morali slej ko prej poiskati izven ožje domovine. Večinoma<br />
goli podatki imen nekaj šolnikov, ki so nam za Ljubljano znani<br />
pred letom 1500, otežujejo, kljub analogiji s tujino, ovrednotenje<br />
vsebine pouka in določitev značaja učnih ustanov. Veliko<br />
število študentov iz naših krajev, ki so uspešno študirali na tujih<br />
univerzah, pa vendarle priča, da tudi srednjeveške ljubljanske<br />
elementarne učne ustanove niso zaostajale za enakimi vzgojnoizobraževalnimi<br />
ustanovami v tujini. 1<br />
Obdobje protestantskega šolstva<br />
V skladu s splošnim razvojem – z novim vrednotenjem izobrazbe,<br />
ki ga je prinesel humanizem – je v <strong>Ljubljani</strong> po stagnaciji ob<br />
koncu 15. stoletja v tridesetih in štiridesetih letih 16. stoletja<br />
opazno povečanje števila šol. Poleg dveh starih latinskih šol:<br />
kapiteljske in križniške, je verjetno delovala tudi šola v škofijskem<br />
dvorcu, z nastopom reformacije pa še (protestantska) nemška<br />
mestna šola ter, vsaj od 1548 do 1563, zasebna latinska šola<br />
Lenarta Budine . Ob tem moramo upoštevati tedanjo družbeno<br />
stvarnost. V <strong>Ljubljani</strong>, glavnem mestu Kranjske in enem izmed<br />
središč notranjeavstrijskih dežel, kjer je bil sedež kranjskih<br />
deželnih stanov in njihovih organov, je reformacija dobila eno<br />
svojih največjih oporišč in središč na slovenskih tleh. Pa vendarle<br />
sta tu vsaj od šestdesetih let 16. stoletja naprej živeli – sicer v<br />
konfliktnih odnosih – druga ob drugi katoliška in protestantska<br />
Cerkev, katoliško in protestantsko šolstvo. Netolerantnost<br />
protestantske Cerkve in njihovega šolstva do ostankov šolstva<br />
katoliške Cerkve v mestu je evidentna. V teh razmerah pa je<br />
reformacija v <strong>Ljubljani</strong> ustvarila temelje za nov položaj šole in<br />
pouka. S pojavom protestantske »deželne stanovske šole« je<br />
šolstvo v <strong>Ljubljani</strong> dobilo kvalitetno nov impulz. <strong>Ustanovitev</strong><br />
in organizacija prve ljubljanske učne ustanove, ki je nudila<br />
preduniverzitetno šolsko izobrazbo, torej izobrazbo, ki je bila<br />
v času povečanih zahtev humanizma pogoj za vpis na univerzo,<br />
predstavlja najimenitnejše delo protestantov na Kranjskem na<br />
področju šolstva v 16. stoletju. Sama oznaka »deželna stanovska<br />
šola« pomeni, da so jo ustanovili in vzdrževali deželni stanovi,<br />
da naj bi se v njej šolali predvsem otroci plemičev in da gre za<br />
višjo šolo v primerjavi z latinskimi mestnimi šolami. 2<br />
Seveda je ustanovitev »deželnih stanovskih šol« v spodnje- in<br />
notranjeavstrijskih deželah treba gledati v okviru prizadevanj<br />
protestantskih stanov za institucionalizacijo protestantskih<br />
deželnih Cerkva in v odnosu protestantskega plemstva do<br />
11<br />
Jože Ciperle<br />
deželnega kneza. Tudi nastavitev Lenarta Budine za vodjo šole<br />
posvetnih kranjskih stanov v <strong>Ljubljani</strong> leta 1563 je povezana s<br />
prizadevanji za organizacijo protestantske deželne Cerkve. V<br />
ozadju pa se pojavlja dejavnost Primoža Trubarja – med drugim<br />
tudi njegovo utemeljevanje slovenske osnovne šole – v <strong>Ljubljani</strong><br />
v tem času.<br />
Začetni razvoj stanovske šole v <strong>Ljubljani</strong> so spremljale težave.<br />
Tudi drugi rektor Adam Bohorič je očitno še do leta 1570/71<br />
poučeval sam, potem pa je dobil sodelavce. Šola je imela v<br />
njegovem času štiri razrede. Leta 1568 je predložil prvi obširen<br />
šolski red (najbrž že za pet razredov), leta 1575 drugega (za štiri<br />
razrede), ki ga stanovi niso uradno priznali, bil pa je odločilen za<br />
pouk. Šele z rektorjem Nikodemom Frischlinom (1582-1584)<br />
je šola dobila peti razred, ki je omogočal absolventom direkten<br />
prehod na univerzo. Vendar se Frischlin ni nameraval zadovoljiti<br />
samo s petim razredom, zavrnjeni osnutki njegovega šolskega<br />
reda namreč kažejo, da je razmišljal o uvedbi vsaj še šestega<br />
razreda, kjer naj bi se (verjetno) poučevali – podobno kot v<br />
četrtem razredu stanovske šole v Gradcu – nekateri predmeti<br />
visokošolskega pouka. Podobno je v svojem šolskem redu iz leta<br />
1575 razmišljal že Bohorič, ko je skušal zajeti v vsebino pouka<br />
snov, ki je takrat že spadala na fakulteto. S končno redakcijo<br />
Frischlinovega šolskega reda, ki je bil potrjen leta 1584 in je veljal<br />
do konca šole, to je do leta 1598, ljubljanska stanovska šola ni<br />
prerasla sekundarnega področja šolstva. Čeprav protestanti tudi<br />
na Nemškem niso uspeli izoblikovati celovitega šolskega sistema,<br />
so bile vendarle deželne šole po svoji stopnji med mestno latinsko<br />
šolo in humanistično univerzo. Učence so dobivale iz latinskih<br />
šol, v katerih so se poleg branja in pisanja naučili tudi elemente<br />
latinščine, same pa so jih pripravljale za neposreden prehod<br />
na univerzo. Tak namen je imela tudi ljubljanska stanovska<br />
1 V. Schmidt, Zgodovina šolstva in pedagogike na Slovenskem, 1, Ljubljana 1963, 29; J. Ciperle,<br />
Oris srednjeveškega šolstva na Slovenskem, v: XIX. seminar slovenskega jezika, literature<br />
in kulture, Zbornik predavanj, Ljubljana 1983, 234; P. Simoniti, Humanizem<br />
na Slovenskem in slovenski humanisti do srede XVI. stoletja, Ljubljana 1979, 113-114;<br />
A. Ožinger, Slovenski študenti na dunajski univerzi v poznem srednjem veku 1365-1518,<br />
v: Kronika, 23, 1975, 149-153; J. Janžekovič, Slovenski študenti na dunajski univerzi<br />
v 16. stoletju, v: Kronika, 25, 1977, 167-177; J. Mlinarič, Duhovna podoba in pomen<br />
srednjeveških samostanov na Slovenskem, v: Zgodovinski časopis, 47, 1993, 491-492.<br />
2<br />
V. Schmidt, Pedagoško delo protestantov na Slovenskem v XVI. stoletju, Ljubljana 1952;<br />
isti, Zgodovina šolstva in pedagogike, 1, 1963, 39-64; G. Heiß, Notranjeavstrijske “deželne<br />
stanovske šole”, Poskus njih uvrstitve v šolski in izobraževalni sistem 16. stoletja,<br />
v: Zgodovinski časopis, 41, 1987, 585-597; J. Ciperle, Nov položaj šole in pouka na<br />
Slovenskem v 16. stoletju, v: III. Trubarjev zbornik, Prispevki z mednarodnega znanstvenega<br />
simpozija Reformacija na Slovenskem ob štiristoletnici smrti Primoža Trubarja,<br />
Ljubljana 9.-13. novembra 1987, Ljubljana 1996, 139-147; T. Vidmar, »Obena<br />
deshela, ne meisto ne gmaina, ne mogo pres shul … » Usoda protestantskih deželnih šol v<br />
<strong>Ljubljani</strong>, Celovcu in Gradcu, v: Šolska kronika, Zbornik za zgodovino šolstva in vzgoje,<br />
9/XXXIII, 2000, 9-27
Ljubljana okrog leta 1680: detajl s cerkvijo sv. Jakoba in delom jezuitskega kolegija. J. W.<br />
Valvasor, Die Ehre des Herzogthums Krain, III, Laybach 1689. (Foto: Janez Pukšič)<br />
šola (visokošolske štipendije za absolvente), vendar je zaradi<br />
pomanjkanja mestnih šol na Slovenskem morala sprejemati<br />
večinoma učence brez predizobrazbe. V vsebinskem pogledu<br />
je njen program v skladu s pojmovanjem tedanjega časa, da se<br />
na sekundarnem (gimnazijskem) področju šolstva poučujejo<br />
jeziki, na terciarnem področju šolstva, tj. na univerzi, pa stroke<br />
(filozofija, teologija, pravo in medicina), ostal omejen na pouk<br />
klasičnih jezikov, nemščine, verouka in glasbe. Slovenski jezik je<br />
v prvih razredih služil kot pomoč pri pouku. Nedvomno je bilo<br />
pedagoško delo ljubljanske stanovske šole pod močnim vplivom<br />
šolskih naredb protestantskega latinskega šolstva v Nemčiji,<br />
ki je imelo v drugi polovici 16. stoletja za sabo že polstoletno<br />
tradicijo. Sestavljanje lastnih šolskih naredb v <strong>Ljubljani</strong>, čeprav bi<br />
jih lahko prevzeli z nemškega področja, pa manifestira težnje po<br />
samostojnem reševanju šolskih vprašanj kakor tudi samostojno<br />
pedagoško hotenje – tudi z intencijami pouka nekaterih visokošolskih<br />
predmetov. 3<br />
Proces politične rekatolizacije notranjeavstrijskih dežel, ki je bil<br />
dogovorjen že leta 1579 v Münchnu na sestanku med avstrijskim<br />
12<br />
nadvojvodom Karlom, tirolskim vojvodom Ferdinandom in<br />
bavarskim vojvodom Viljemom, dejansko pa je zaživel z reformacijskimi<br />
komisijami, je leta 1598 privedel do zaprtja te ljubljanske<br />
šole in do izselitve njihovih učiteljev skupaj s protestantskimi<br />
duhovniki. Zahteve deželnega kneza do podanikov so bile tudi v<br />
tem primeru odločilne in brezkompromisne: vrnitev v katoliško<br />
vero ali izselitev iz dežele. 4<br />
Jezuitsko višje šolstvo<br />
Vzporedno s procesom politične rekatolizacije, ki ga je usmerjala<br />
posvetna oblast in ki je notranjeavstrijskemu prostoru do leta<br />
1600 vsaj navzven vrnil katoliški značaj, je potekal tudi proces<br />
katoliške obnove, ki ga je usmerjal in nadziral Rim. Program<br />
obnove je bil dati Cerkvi podobo, ki ji jo je začrtal tridentinski<br />
cerkveni zbor (1545-1563). Učinkovit instrument notranje<br />
katoliške obnove so v teh za Cerkev težkih časih postali novi<br />
reformni redovi, predvsem jezuiti. Čeprav sta oba procesa<br />
potekala skoraj istočasno, pa se jezuiti v slovenskih deželah<br />
formalno niso vključevali v proces politične rekatolizacije,<br />
kljub temu da so bili na slovenskem narodnem ozemlju takrat<br />
že prisotni. Ljubljanski škof Janez Tavčar (1580-1597) je pri<br />
obnovitvenem delu dajal poučevanju prednost pred političnim<br />
pritiskom, predvsem pa mu je bila pri srcu boljša vzgoja in<br />
izobrazba duhovščine (ustanovitev učnega zavoda za duhovniške<br />
kandidate – Collegium Marianum – v Gornjem Gradu, pošiljanje<br />
svojega duhovniškega naraščaja na študij v Gradec, na Dunaj in v<br />
rimski Germanik). Zelo pa si je prizadeval pridobiti v Ljubljano<br />
jezuite, kar se mu je ob koncu življenja tudi uresničilo.<br />
Leta 1597, triinštirideset let po ustanovitvi in sedeminpetdeset<br />
let po tem, ko je papež Pavel III. z bulo Regimini militantis<br />
ecclesiae potrdil katoliški red Societas Jesu, Družbo Jezusovo<br />
Ignacija Loyolskega, so jezuiti prišli tudi v Ljubljano. Škof<br />
Tomaž Hren (1597-1630) ni le vsestransko podpiral gradnje<br />
kolegija (1598-1603) in cerkve sv. Jakoba (1613-1615), ampak<br />
3<br />
4<br />
V. Schmidt, Pedagoško delo protestantov, 25-146; J. Ciperle, Skizzierung des Bildungs-<br />
und Erziehungssystems der protestantischen Landschule im 16. Jahrhundert, v:<br />
Schriftenreihe zum Bayerischen Schulmuseum Ichenhausen, Zweigmuseum des Bayerischen<br />
Nationalmuseums, 12, Bad Heilbrunn 1993, 93-100; isti, Ljubljanska protestantska<br />
stanovska šola in klasični jeziki, v: Antični temelji naše sodobnosti, Ljubljana<br />
1987, 35-42; G. Heiß, Konfession, Politik und Erziehung, Die Landschaftsschule in<br />
der nieder- und innerösterreichischen Ländern vor dem Dreißig jährigen Krieg, v: G.<br />
Klingenstein, H. Lutz, G. Stourz, (izd.), Bildung, Politik und Gesellschaft, Studien zur<br />
Geschichte des europäischen Bildungswesens vom 16. bis zum 20. Jahrhundert, (Wiener<br />
Beiträge zur Geschichte der Neuzeit, 5, Wien 1978, 13-63; Prim. J. Dolch, Lehrplan<br />
des Abendlandes, Zweieinhalb Jahrtausende seiner Geschichte, Ratingen 1971, 217-<br />
221; H. Engelbrecht; Geschichte des österreichischen Bildungswesens, 2, 1983, 71-74; H.<br />
Röckelein, C. Bumiller, Nicodemus Frischlin, ein unruhig Poet, 1547-1590, (Razstavni<br />
katalog), Balingen 1990.<br />
F. M. Dolinar, Cerkveni in politični okvir delovanja jezuitov na Slovenskem v 17. in 18.<br />
stoletju, v: Jezuiti na Slovenskem, Zbornik simpozija, (Redovništvo na Slovenskem, 3),<br />
Ljubljana 1992, 38.
Prepis ustanovne listine ljubljanskih jezuitskih filozofskih študij iz leta<br />
1704. AS, Gubernijski arhiv, reg. I/odd I, fasc. 4. (Foto Janez Pukšič).<br />
tudi šolsko in vzgojno dejavnost jezuitov. 176 let (1597-1773) je<br />
deloval jezuitski kolegij pri cerkvi sv. Jakoba v <strong>Ljubljani</strong>. Jezuitski<br />
kolegij v <strong>Ljubljani</strong> je v času protireformacije, katoliške prenove<br />
in poznega humanizma – podobno kot drugi jezuitski kolegiji<br />
takratne Evrope – postal duhovno, kulturno in versko središče. 5<br />
Jezuiti so v 17. in na začetku 18. stoletja s svojim študijskim redom<br />
tudi v <strong>Ljubljani</strong> dvignili celotni vzgojno-izobraževalni program<br />
na povsem nov, bistveno kvalitetnejši nivo, zgradili so za svoj čas<br />
fascinanten vzgojno-izobraževalni sistem, ki je močno prekašal<br />
prejšnje šolske strukture in vnesel v pedagoške aktivnosti nove<br />
akcente. Katoliška obnova je z jezuitskim šolstvom v <strong>Ljubljani</strong><br />
tudi slovenskemu človeku omogočila, da se je lahko enakovredno<br />
vključeval v evropske miselne in kulturne tokove. Čeprav je v<br />
jezuitskem času v primerjavi s protestantskim obdobjem očitna<br />
stagnacija literature v narodnem jeziku, neeksistenca slovenskih<br />
oziroma slovensko-nemških učnih tekstov in popolna izključitev<br />
narodnega jezika iz učnega procesa, pa primerjava protestantske<br />
in katoliške (jezuitske) pedagoške dejavnosti v <strong>Ljubljani</strong> dopušča<br />
generalno trditev, da sta obe veroizpovedi vsaka po svoje<br />
doprinesli k obnovi in kvalitetnemu dvigu. Sicer pa je znano,<br />
da sta tako nemško luteranstvo kakor tudi jezuitski študijski red<br />
vztrajala na načelu, da ostane latinščina jezik sekundarnega in<br />
terciarnega šolstva. 6<br />
V <strong>Ljubljani</strong> so jezuiti z gimnazijskim poukom (prvima dvema<br />
razredoma: infima in principia) začeli že v <strong>letu</strong> svojega prihoda<br />
(1597). V okviru kolegija, ki so ga gradili od 1598 do 1616, so<br />
poleg gimnazije delovali tudi posamezni višješolski kurzi (studia<br />
13<br />
superiora). Za njihov začetek velja leto 1619 oziroma 1633, ko so<br />
šestim gimnazijskim razredom dodali še pouk moralne teologije<br />
(kazuistike), pozneje pa še druge predmete. Od začetka 18.<br />
stoletja so bili v <strong>Ljubljani</strong> trije letniki filozofskega študija, leta<br />
1704 so odprli stolico za logiko in cerkveno pravo, leto pozneje<br />
pa stolico za fiziko in matematiko. Prvi filozofski študijski kurz<br />
je bil tako v <strong>Ljubljani</strong> zaključen leta 1707. Leta 1695 se scholae<br />
superiores prvič omenjajo ločeno od scholae humaniores. Tako<br />
je imela Ljubljana ob koncu 17. in v začetku 18. stoletja v<br />
jezuitskem kolegiju poseben teološki kurz (moralna teologija in<br />
kanonsko pravo) in filozofski študij (logika, fizika in metafizika),<br />
ki sta se po tedanjem pojmovanju razlikovala od jezuitskih<br />
nižjih (gimnazijskih) študij. Skrajšan teološki tečaj s kazuistiko<br />
in kanonskim pravom v <strong>Ljubljani</strong> je bil kot uvod v praktično<br />
dušno pastirstvo določen za vzgojo marljivih duhovnikov, kdor<br />
pa je hotel nadaljevati študij na teološki fakulteti, ki je, kot je<br />
znano, obsegala razlago Svetega pisma, sholastično teologijo<br />
po Tomažu Akvinskem, cerkveno zgodovino, kanonsko pravo<br />
in moralno teologijo, je moral oditi v Gradec. Glavne teme<br />
triletnega filozofskega študija so bile v <strong>Ljubljani</strong> zasedene v<br />
glavnem tako, kakor je določala Ratio studiorum za filozofske<br />
fakultete: prvo leto logika, drugo fizika, tretje metafizika in<br />
etika. Podlaga celotnemu filozofskemu učnemu programu so bili<br />
spisi Aristotela. Ratio studiorum je določala tudi način pouka<br />
in učenja v <strong>Ljubljani</strong>. Disputacije iz obravnavane učne tematike<br />
jezuitski viri v <strong>Ljubljani</strong> redno beležijo.<br />
5 F. M. Dolinar, Das Jesuitenkolle in Laibach und die Residenz Pleterje 1597-1704, Ljubljana<br />
1976; isti, Cerkveni in politični okvir, 36, 38-40; F. Zwitter, Višje šolstvo na<br />
Slovenskem, 19; V. Rajšp, Jezuiti in protestantizem na Slovenskem, v: Jezuitski kolegij v<br />
<strong>Ljubljani</strong> (1597-1773). Zbornik razprav, (Redovništvo na Slovenskem, 4), Ljubljana<br />
1998, 269-272.<br />
6<br />
7<br />
Prim. F. Paulsen, Geschichte des gelehrten Unterrichts auf den deutschen Schulen und<br />
Universitäten von Ausgang des Mittelalters bis zur Gegenwart, Bd. 1, Leipzig <strong>1919</strong>,<br />
411-443; G. Mertz, Das Schulwesen der deutschen Reformation im 16. Jahrhundert,<br />
Heidelberg 1902, 462-465; J. Schmidt, Entwicklung der katholischen Schule in Österreich,<br />
Wien 1958, 21; H. Engelbrecht, Geschichte des österreichischen Bildungswesens,<br />
2, 1983, 215-225; W. Kägi, A. Ziegler, R. Pfister, P. Dürrenmatt, Jesuiten, Protestanten,<br />
Demokratie, Vier Vorträge, W. Schatz, (izd.), Zürich 1968; R. W. Keck, Obiettivi ed<br />
importanza della formazione nel programma di rimodernamento dei gesuitti nell’ area<br />
di lingua tedesca dal Cinquecento al Settecento, v: I Gesuiti e gli Asburgo, Trieste 1995,<br />
32.<br />
AS, Historia Collegii Labacensis Societatis Jesu 1596-1691, (Zbirka rokopisov 180 r);<br />
prav tam, Diarium praefecture scholarum in Archiducali Collegio Societatis Jesu Labaci<br />
inchoatum anno MDCLI, (Zbirka rokopisov I/31 r); NUK (rokopisni oddelek), Historia<br />
Seminarii Labacensis in qua origo, progressus, benefactores, eiusdemque alumni<br />
continentur ab anno M.DC, (Ms 156); prav tam Historia annua Collegii Labacensis<br />
anni 1722-1773, (Ms. 5/53); F. M. Dolinar, Vloga in pomen jezuitskega kolegija v<br />
slovenskem prostoru, Jezuitski kolegij v <strong>Ljubljani</strong> (1597-1773), Zbornik razprav, (Redovništvo<br />
na Slovenskem, 4), Ljubljana 1998, 9-13; isti, Das Jesuitenkolleg in Laibach,<br />
48-54; isti, Cerkveni in politični okvir, 36; J. Ciperle, Jezuitski učni program in njihovi<br />
študiji v <strong>Ljubljani</strong>, v: Jezuiti na Slovenskem, Zbornik simpozija (Redovništvo na Slovenskem,<br />
3, Jezuiti), 157-180; V. Melik, Pregled razvoja univerze, v: <strong>Univerza</strong> v <strong>Ljubljani</strong><br />
ob tridesetletnici osvoboditve 1945-1975, Ljubljana 1975, 50; F. Zwitter, Višje šolstvo<br />
na Slovenskem do leta 1918, v. Petdeset let slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> <strong>1919</strong>-1969,<br />
Ljubljana 1969, 19-32.
Pogled na zunanjost, naslovnico in notranjost Letopisa ljubljanskega jezuitskega dijaškega / študentskega doma (Historia Seminarii Labacensis), kjer je leta 1619 prebivalo 39 dijakov in<br />
študentov. NUK, rokopisni oddelek, Ms 156. (Foto: Janez Pukšič).<br />
Leta 1707 so imeli jezuiti na svojih študijih v <strong>Ljubljani</strong> 795<br />
učencev, od tega 247 na višjih študijih. Število dijakov in<br />
slušateljev je v <strong>Ljubljani</strong> naraščalo do leta 1714, ko jih je bilo<br />
922 (221 študentov), od tega je bilo plemiških otrok ena petina,<br />
ostali so bili iz meščanskih in kmečkih vrst. Več srednješolcev<br />
je imela Ljubljana šele v drugi polovici 19. stoletja. Izobrazba<br />
duhovne in posvetne elite na Slovenskem je bila tja do srede 18.<br />
stoletja v rokah jezuitskega reda. 7<br />
Jezuitski dijaki in študentje so v <strong>Ljubljani</strong> stanovali v jezuitskem<br />
konviktu, ki se je nahajal v sklopu jezuitskega kolegija, nekateri<br />
posamezniki pa tudi po zasebnih stanovanjih. Šele leta 1706 so<br />
na osnovi sklepov ljubljanske škofijske sinode – po večkratnih<br />
zahtevah papeških vizitatorjev – le začeli graditi sedanje<br />
semeniško poslopje. Tako je poleg jezuitskega nastal nov dijaški<br />
dom (Collegium Carolinum Nobilium) 8 . Od leta 1717 dalje<br />
je del jezuitskih sholarjev, predvsem plemiškega izvora, bival v<br />
novem škofijskem semenišču. 9<br />
V <strong>Ljubljani</strong> je bil oblikovan tisti tip jezuitskega višjega šolstva,<br />
pri katerem so se filozofski in včasih tudi teološki kurzi tesno<br />
naslanjali na gimnazijo.<br />
Jezuiti po doslej znanih podatkih v <strong>Ljubljani</strong> niso dobili<br />
nikakršnega privilegija, ki bi njihov kolegij povzdignil v<br />
univerzo. Iz zgodovine jezuitskih kolegijev pa izhaja, da je bil za<br />
14<br />
to potreben vladarski ustanovitveni privilegij in papeška bula o<br />
potrditvi tega privilegija. Mnenja, da naj bi že splošne papeške<br />
bule iz 16. stoletja, ki so jezuitski red pooblaščale, da ustanavlja<br />
filozofske in teološke fakultete ter podeljuje akademske naslove,<br />
zadostovale za sklep, da naj bi imel jezuitski red splošno<br />
pooblastilo za ustanavljanje univerz, gredo predaleč, saj bi bila<br />
tedaj nesmiselna pogosto dolgotrajna in trda pogajanja med<br />
vladarji in papeži o ustanovitvi univerz. Ustanovitveni privilegiji<br />
jezuitskih univerz (papeška bula, vladarski privilegij) vsebujejo<br />
npr. poleg mnogih drugih določb tudi formulo o povzdignjenju<br />
v univerzo (studii generalis universitas). 10<br />
Formalnopravni karakter višjih študij določajo teze in disputacije<br />
ter njihova eventualna povezava s podeljevanjem akademskih<br />
naslovov. Ob tem pa je treba reči, da je jezuitski študijski red<br />
bistveno preoblikoval dotedanji izredno svobodni izpitni sistem<br />
srednjeveško-humanističnih univerz. Določal je, da je prehod iz<br />
8 V. Steska, Collegium Carolinum Nobilium v <strong>Ljubljani</strong>, v: Izvestja Muzejskega društva,<br />
15, 1905, 153.<br />
9 H. Bren, K zgodovini ljubljanskega semenišča, v: Carniola, 8, 1917, 139-143.; M. Smolik,<br />
Kako so zidali semenišče v <strong>Ljubljani</strong>, v: Kronika, 7, 1959, 90-96.<br />
10<br />
F. Paulsen, Geschichte des gelehrten Unterrichts, 1, 412-424; F. Zwitter, Višje šolstvo na<br />
Slovenskem, 23; J. Ciperle, Il programma didattico e gli studi dei gesuiti a Lubiana, v: I<br />
Gesuiti e gli Asburgo, Trieste 1995, 96–98.
Znameniti trije lističi z začetka 18. stoletja, kjer se izrecno govori o ustanovitvi nove<br />
univerze (jezuitskega tipa) v <strong>Ljubljani</strong> s podeljevanjem akademskih stopenj. Semeniška<br />
biblioteka v <strong>Ljubljani</strong>. (Foto: Janez Pukšič).<br />
enega v drug letnik mogoč le ob opravljenih zaključnih izpitih iz<br />
vseh predmetov letnika (regulae praepositi provincialis). Šele po<br />
opravljenih posameznih izpitih je kandidat lahko opravil izpit<br />
iz celotne filozofije ali teologije (omnes philosophiae partes /<br />
omnes theologiae partes). Teze in njihovo obrambo gre razumeti<br />
le kot stalni sestavni del jezuitskega učnega sistema, ki goji pri<br />
svojih gojencih smisel za javno nastopanje, ne pa v povezavi s<br />
pridobivanjem akademskih stopenj. 11<br />
Podeljevanje akademskih stopenj, promocije bakalavrov,<br />
licenciatov, magistrov in doktorjev, ki jih seveda ne gre enačiti<br />
z današnjimi znanstvenimi nazivi, ki izvirajo iz druge polovice<br />
19. stoletja, je v jezuitski eri povezano z velikimi svečanostmi in<br />
ceremonijami, pač v smislu jezuitskih prizadevanj, da bi vplivali<br />
na široke kroge javnosti. 12 Čeprav so jezuiti v svojih knjigah, ki<br />
so se v <strong>Ljubljani</strong> kljub požaru jezuitskega kolegija v veliki meri<br />
ohranile, pedantno zapisali vsako svojo najmanjšo svečanost,<br />
promocije niso omenjene. V <strong>Ljubljani</strong> tudi ne poznamo<br />
nobenega v tem času promoviranega doktorja.<br />
Tako lahko le povzamemo po Franu Zwittru uveljavljeno<br />
15<br />
mnenje, ki je bilo zapisano v odlični razpravi že pred skoraj tremi<br />
desetletji v zborniku Petdeset let slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong>,<br />
da so namreč tu v jezuitski eri obstajali višji filozofski in teološki<br />
študiji, ki so v vsebinskem pogledu v precejšnji meri identični z<br />
vsebino študija na filozofskih in teoloških fakultetah nekaterih<br />
jezuitskih univerz, niso pa se podeljevali akademski nazivi, ki<br />
predstavljajo edino ostro mejo med semiuniverzitetnimi študiji<br />
in pravimi univerzami. 13<br />
V nasprotju z jezuitskim kolegijem v Celovcu pri ljubljanskih<br />
jezuitih neposredna prizadevanja za povzdignjenje v univerzo<br />
niso dokumentirana. Seveda pa ni izključeno, da se za Ljubljano<br />
še kaj najde, kajti viri za to obdobje še niso v celoti pregledani. 14<br />
Nekateri kulturni pojavi in prizadevanja določenega kroga znanstvenikov<br />
v <strong>Ljubljani</strong>, predvsem kroga Academiae operosorum<br />
pa tudi članov Collegium juridicum Labacense, Academiae<br />
philcharmonicorum, Academiae incultorum in Academiae<br />
Emonia v času, ko so opazna prizadevanja izpopolniti univerzo<br />
v Gradcu s pravno in medicinsko fakulteto, govorijo za to, da<br />
so se v <strong>Ljubljani</strong> na prelomu 17. v 18. stoletje prvič v zgodovinskem<br />
razvoju pokazali ugodni pogoji za organizacijo popolne<br />
univerze. 15 Nedvomno je krog Academie operosorum že imel<br />
koncept popolne univerze v <strong>Ljubljani</strong>, katerega pa ni realiziral.<br />
Vrsta univerzitetnih centrov v bližini Ljubljane, predvsem pa vse<br />
bolj utrjen položaj graške univerze realizaciji takih ljubljanskih<br />
razmišljanj očitno ni bil naklonjen. 16<br />
Novim težnjam 18. stoletja, ko izobraženski sloj ni bil več identičen<br />
z duhovniškim stanom in ko so realni šolski projekti postali vse<br />
bolj aktualni, so jezuiti v <strong>Ljubljani</strong> neradi popuščali. Družba<br />
Jezusova se je upirala prilagoditi Rationem studiorum novim<br />
potrebam. Pa vendarle vse kaže, da spada ljubljanski jezuitski<br />
kolegij v tisto skupino kolegijev avstrijske jezuitske province,<br />
v kateri so jezuiti v svojih višjih študijih pokazali dejansko<br />
pripravljenost v večji meri upoštevati realne – s strani države<br />
forsirane – predmete, npr. eksperimentalno fiziko, mehaniko<br />
in agronomijo. 17 Tako so v <strong>Ljubljani</strong> sredi 18. stoletja predavali<br />
11 R. Meister, Geschichte des Doktorates der Philosophie an der Universität Wien, v: Österreichische<br />
Akademie der Wissenschaften, Philosophisch-historische Klasse, 232/2 (Beiträge<br />
zur Geschichte der Universität Wien, Wien 1958, 23; J. Polec, Ljubljansko višje<br />
šolstvo, 10-11.<br />
12 Prim. R. Meister, Geschichte des Doktorats, 23-33.<br />
13 Višje šolstvo na Slovenskem, 28.<br />
14 V. Melik, Pregled razvoja univerze, 50.<br />
15 B. Reisp, Višje šole na slovenskem ozemlju, 167-168.<br />
16<br />
17<br />
Prim. J. Polec, Ljubljansko višje šolstvo, 10; B. Reisp, Višje šole na slovenskem ozemlju,<br />
163-172; J. Ciperle, Der slowenische Raum im Einflussbereich des österreichischen<br />
Bildungswesens, v: Zur Geschichte des österreichischen Bildungswesens, Probleme und<br />
Perspektiven der Forschung, (izd. E. Lechner, H. Rumpler, H. Zdarzil), Österreichische<br />
Akademie der Wissenschaften, Veröffentlichungen der Kommission für Philosophie und<br />
Pädagogik, Wien 1992, 376-378.<br />
J. Ciperle, Terezijanska šolska reforma in ljubljanske latinske šole, v: Jezuitski kolegij v<br />
<strong>Ljubljani</strong> (1597-1773), Zbornik razprav, (Redovništvo na Slovenskem, 4), Ljubljana<br />
1998, 45; A. Müllner, Die realistischen Disciplinen am Laibacher Jesuiten Collegium, v:<br />
Argo, IX, 1902, 171-176.
trije pomembni profesorji realije kot neobvezne predmete:<br />
Franz Xaver Wulfen (1728-1805), Gabriel Gruber (1740-1806)<br />
in Jožef Maffei (1742-1807). Ne gre pa zanemariti imen še<br />
nekaterih uglednih jezuitov: Bernharda Ferdinanda Erberga,<br />
Jožefa Kaufmanna, Janeza Pogrietschniga, Kristjana Riegerja,<br />
Gregorja Schottla in Janeza Schottla ter Inocenca Tauffererja.<br />
Odločilno prelomnico v upoštevanju realnih predmetov pri<br />
pouku ljubljanskih jezuitov pa nedvomno predstavljata nakup<br />
instrumentov za pouk eksperimentalne fizike leta 1754, ki jih je<br />
študijski superintendent za Kranjsko grof Jobst Weikard Barbo<br />
zahteval že leta 1752, in začetek poučevanja Newtonove fizike.<br />
Prvi jo je začel poučevati leta 1763 Franz Xaver Wulfen. Gabriel<br />
Gruber je na katedri za mehaniko poučeval risanje, geometrijo,<br />
hidravliko in inženirske predmete, namenjene izobraževanju<br />
obrtnikov. Posebno pomemben je bil ladjedelniški oddelek<br />
njegove šole, ki je pritegnil imenitne beneške ladjedelce. 18<br />
Zaradi državnih reformnih posegov se je po <strong>letu</strong> 1752 v <strong>Ljubljani</strong><br />
najprej skrčil dotedanji triletni filozofski študij na dvoletnega<br />
s tremi profesorji. Ljubljana odslej pozna nižji (dvoletni) tip<br />
filozofskega študija s filozofijo (logiko, metafiziko), matematiko,<br />
fiziko (splošno in specialno, tj. eksperimentalno) in moralno<br />
filozofijo (etiko) kot obveznimi predmeti. Od treh profesorjev<br />
je eden poučeval etiko, drugi matematiko, ostali predmeti pa<br />
so bili prepuščeni profesorju filozofije. 19 Pri etiki so upoštevali<br />
tudi nekaj politike in državnega gospodarstva. Zgodovina se je<br />
na kraju jezuitskega obdobja v <strong>Ljubljani</strong> očitno predavala, ne pa<br />
elokvenca, to je nemška retorika. Prav ta dva predmeta, ki sta<br />
se praviloma predavala na višjem (triletnem) tipu filozofskega<br />
študija, sta bila pogoj za vpis na pravno in teološko fakulteto. 20<br />
Ob razpustitvi jezuitskega reda je bil v <strong>Ljubljani</strong> rektor kolegija<br />
Kristjan Rieger, prefekt filozofskega študija Ignaz Rasp,<br />
obstajale pa so naslednje stolice višjega študija: za logiko in<br />
metafiziko Bernard grof Hohenwart, za moralno teologijo Ignac<br />
Rosenberger, za cerkveno pravo Jožef Dollhopff, za mehaniko<br />
Gabriel Gruber, za fiziko in moralno filozofijo Jurij Schöttel,<br />
za matematiko in zgodovino Jožef Maffei, za poljedelstvo Janez<br />
Giell. To pomeni, da v ljubljanskem višjem šolstvu navkljub<br />
uvedbi nižjega (dvoletnega) filozofskega študija v vsebinskem<br />
pogledu vse do razpustitve jezuitskega reda ni prišlo do bistvenih<br />
sprememb. 21<br />
Na gimnazijski stopnji so leta 1770 v <strong>Ljubljani</strong> poučevali ob<br />
latinščini – v okviru razrednega pouka – od novozahtevanih<br />
predmetov zgodovino, geografijo in aritmetiko. Z nemščino<br />
so v tem <strong>letu</strong> prišli šele do vključno tretjega razreda, a dve leti<br />
pozneje so jo poučevali tudi v višjih treh razredih. O kvaliteti<br />
pouka novih predmetov govori dejstvo, da so jih poučevali<br />
magistri, v zadnjih dveh razredih pa profesorji, ki jih sami niso<br />
študirali in so jih kvečjemu spoznali na ponavljalnih tečajih; v<br />
smislu razrednega pouka pa so jih poučevale iste učne moči, ki<br />
so poučevale latinščino.<br />
Interesna nasprotja med jezuiti, ki so vztrajali na brezplačnem<br />
16<br />
študiju, in državo, ki je od leta 1735 dalje s patentom Karla VI.<br />
in z vrsto drugih odlokov skušala omejiti število izobražene<br />
mladine in mlade preusmeriti v proizvodne procese, se odražajo<br />
v izpitnih rezultatih ljubljanske gimnazije, o katerih je poročal<br />
ljubljanski izpitni komisar reprezentančni svetnik Pompeo<br />
Brigido. V zadnjem desetletju ljubljanske jezuitske gimnazije je<br />
število učencev v vseh šestih razredih padlo za tri četrtine, vstop<br />
v prvi razred ljubljanske gimnazije pa so v tem času preprečili<br />
(oziroma so iz njega izključili) okrog 500 kmečkim in meščanskim<br />
sinovom, medtem ko je število plemiških sinov ostalo nespremenjeno.<br />
Jezuiti so se državnim pritiskom proti šolanju kmečkih<br />
in meščanskih sinov ob koncu svojega delovanja v <strong>Ljubljani</strong><br />
mogli upirati le z argumentom, da bo s tem radikalno upadlo<br />
število duhovščine, ki obvlada slovenščino, s čimer bo močno<br />
prizadeto dušnopastirsko delo. To je bil edini argument, ki ga je<br />
bila dunajska vlada v določeni meri še pripravljena upoštevati.<br />
Ukinitev jezuitskega reda leta 1773 predstavlja v zgodovini<br />
ljubljanskega višjega šolstva začetek nove dobe. 22 Osnovne<br />
značilnosti nove ureditve, ki je bila uvedena po ukinitvi jezuitov,<br />
so tu ostale – če ne upoštevamo kratke prekinitve v dobi Napoleonovih<br />
Ilirskih provinc (1809-1813) – v veljavi do marčne<br />
revolucije leta 1848. Sprva je tako kot drugod obveljala praktična<br />
rešitev. V »nižjih šolah« (gimnaziji) so ostali bivši jezuiti kot<br />
začasni državni nameščenci, a že leta 1780 gimnazijski učni<br />
kader sestavljajo v svetne duhovnike preimenovani eksjezuiti. Za<br />
»višje šole«, kjer so na filozofskem študiju v začetku poučevali<br />
jezuiti, ki pa so bili v celoti izključeni iz teološkega študija, je<br />
deželno glavarstvo v <strong>Ljubljani</strong> razmišljalo o namestitvi štirih<br />
predavateljev frančiškanov. Škof Karel Janez Herberstein, ki mu<br />
je Dunaj leta 1774 zaupal vrhovno nadzorstvo nad vsemi študiji<br />
v <strong>Ljubljani</strong> (predsedstvo študijske komisije) in ki je do začetka<br />
osemdesetih let s tihim pristankom dunajske vlade dejansko<br />
odločal o ljubljanskem višjem šolstvu, je ukrenil vse, da bi predavateljska<br />
mesta zasedli svetni, če le mogoče njemu podrejeni<br />
duhovniki. Zaradi njegovih cerkvenopolitičnih nazorov mu<br />
je bila tuja misel, da bi predavateljska mesta zasedli redovniki,<br />
še zlasti frančiškani ne, čeprav se je prav v Avstriji v tem času<br />
marsikje to dogajalo. 23 Leta 1779 so tako na teologiji poučevali:<br />
18 Prim. članke o teh osebah v Slovenskem biografskem leksikonu pa tudi: B. Reisp, Višje šole<br />
na slovenskem ozemlju, 168; F. Zwitter, Višje šolstvo na Slovenskem, 31; N. Praprotnik,<br />
T. Wraber, Prispevek Franca Ksaverja Wulfena k poznavanju semenk Slovenije, v: Jezuitski<br />
kolegij v <strong>Ljubljani</strong> (1597-1773), Zbornik razprav, (Redovništvo na Slovenskem, 4),<br />
Ljubljana 1998, 111-123.<br />
19<br />
20<br />
21<br />
22<br />
J. Nečásek, Geschichte des Laibacher Gymnasiums, II, V . Programm und Jahresbericht<br />
des kaiser. königl. Obergymnasiums zu Laibach, Laibach 1861, 11; F. Zwitter, Višje<br />
šolstvo na Slovenskem, 32, 35-36.<br />
F. Zwitter, Višje šolstvo na Slovenskem, 31.<br />
NM, sig. 1855, Instanz Schematismus für das Herzogthum Krain 1775; J. Nečásek,<br />
Geschichte des Laibacher Gymnasiums, II, 1861,12; B. Reisp, Višje šole na slovenskem<br />
ozemlju, 168.<br />
Prim. V. Rajšp, Ukinitev jezuitskega reda na Slovenskem, v: Jezuiti na Slovenskem, Zbornik<br />
simpozija, (Redovništvo na Slovenskem, 3), Ljubljana 1992, 255-275.
Jožef Jurij Lenaz - profesor dogmatike, Franc Ziegler - profesor<br />
moralne teologije, Franc Pogačnik - profesor kanonskega prava<br />
in cerkvene zgodovine, Jakob Sorčan - profesor orientalskih<br />
jezikov; na filozofiji pa: Anton Amschel - profesor fizike, Anton<br />
Tschokel - profesor logike (naslednje leto Andrej Novak) in<br />
Martin Jell - profesor matematike. Herbersteinovi posegi v višje<br />
šolstvo so vodili v spore med bivšimi jezuiti in novimi učnimi<br />
močmi ter po svoje pripomogli k odpravi oziroma razpustitvi<br />
ljubljanskih teoloških in filozofskih študij v prvi polovici<br />
osemdesetih let. 24<br />
Po ukinitvi jezuitskega reda so tako gimnazija kakor tudi<br />
filozofski in teološki študiji v <strong>Ljubljani</strong> prešli pod neposredno<br />
državno upravo. Gimnazija kot »nižje šolstvo« je sedaj organizacijsko<br />
bolj ločena od »višjega šolstva«, po svoji učni vsebini pa<br />
z njim v tesni navezi. Že omenjeni gimnazijski reformni projekti<br />
terezijanske ere so v <strong>Ljubljani</strong> oblikovali petrazredno gimnazijo<br />
z razrednimi učitelji; v didaktično-metodičnem pogledu je<br />
pouk baziral na monotonem latinskem jezikovnem pouku, za<br />
razvedrilo in oddih pa so mu dodali še nekaj naravoslovno-matematičnih<br />
vsebin. Odmevov na prizadevanja za prenos poudarka<br />
s pouka latinščine na pouk realij, matematično-naravoslovne<br />
discipline in moderne jezike v <strong>Ljubljani</strong> ni zaznati. 25<br />
Medtem ko so vrhovno vodstvo gimnazije (in normalke) v<br />
začetku sedemdesetih let zaupali gimnazijski šolski komisiji,<br />
je vrhovno vodstvo filozofskih in teoloških študij prevzela<br />
študijska komisija, sestavljena iz dveh svetnikov deželnega<br />
glavarstva in direktorja teoloških študij. Študijsko komisijo so<br />
leta 1779 sestavljali: Alojz Adolf grof Auersperg - svetnik; Franc<br />
Jožef grof Wurmbrand - svetnik, Jožef Jurij Lenaz - direktor<br />
teološke fakultete, in Jožef Hübner. Leta 1781 so gimnazijske<br />
zadeve izločili iz normalnošolske (gimnazijske) komisije in<br />
jih zaupali študijski komisiji. Neposredno vodstvo študij pa je<br />
seveda pripadlo študijskim direktorjem: direktorju filozofskega<br />
in direktorju teološkega študija. V osemdesetih letih je funkcijo<br />
direktorja ljubljanske filozofske in teološke fakultete opravljal<br />
Jožef Jurij Lenaz, profesor dogmatike. 26<br />
Cesarsko-kraljevi licej<br />
Po ukinitvi jezuitskega reda poimenovanja za ljubljansko<br />
latinsko šolstvo še nekaj časa niso ustaljena: gimnazija,<br />
akademija (Academia Labacensis, Academia archiducalis) pa<br />
tudi univerza. Za višje latinsko šolstvo se od konca osemdesetih<br />
let postopoma uporablja termin licej (Archiducale Lyceum<br />
Labacense, Caesareo Regii Lyceum Labacense, K.K. Lyceo zu<br />
Laibach, K.K. Lyzäum zu Laibach), ki je formalno že sestavljen<br />
iz dveh posebnih, med seboj ločenih enot: filozofske in teološke<br />
fakultete oziroma študija. Za nižje latinske šole pa je bil naziv<br />
gimnazija (Archiducale Gymnasium Labacense) uveden konec<br />
osemdesetih let. 27<br />
Uvajanje novih oziroma preoblikovanih študijskih načrtov je<br />
17<br />
privedlo do razširitve že obstoječih in oblikovanja novih učnih<br />
stolic in študijskih predmetov. Študij teologije je bil obogaten<br />
z novimi učnimi vsebinami: pastoralno teologijo (praktično<br />
delo duhovnika), dogmatiko, patristiko (cerkveni očetje prvih<br />
stoletij), hermenevtiko (razlaga Biblije), cerkveno zgodovino,<br />
zgodovino bogoslovne literature in z orientalskimi jeziki<br />
(hebrejščino). Tako je ljubljanski študij teologije sedaj obsegal<br />
štiri stolice. Nekdanji jezuitski stolici za moralno teologijo in<br />
kanonsko pravo sta bili močno razširjeni: moralni teologiji so bile<br />
dodane pastoralna teologija, patristika in zgodovina bogoslovne<br />
literature, kanonskemu pravu pa cerkvena zgodovina. Drugi dve<br />
stolici: dogmatika ter orientalski jeziki s hermenevtiko sta bili<br />
oblikovani povsem na novo. Praktično uvajanje v dušnopastirsko<br />
delo je bilo postavljeno v središče teološkega študija. 28<br />
Na dveletni filozofiji s tremi profesorji so sedaj v prvem <strong>letu</strong><br />
poučevali logiko in matematiko, v drugem pa fiziko. V učnovsebinskem<br />
pogledu filozofski študij od začetka osemdesetih<br />
let dalje postopno nazaduje: konec je poučevanja mehanike,<br />
kmetijstva, teoretične fizike in naravoslovja. Celo takšen<br />
izvedenec v svoji stroki, kakršen je bil matematik Jožef Maffei, je<br />
moral zapustiti učno mesto na ljubljanski filozofiji. V konceptualnem<br />
pogledu filozofski študij ostaja – vsebinsko osiromašen –<br />
pripravljalnica za ostale študije, prelom z nekdanjim filozofskim<br />
kurzom (artistično fakulteto) je, kot že rečeno, evidenten, njegov<br />
nadaljnji razvoj pa povsem odprt. 29<br />
Ob tem pa je treba poudariti, da je bila mediko-kirurška šola,<br />
ki jo je vlada tudi v <strong>Ljubljani</strong> – tako kot v vseh drugih glavnih<br />
provincialnih mestih – ustanovila leta 1782, priključena filozofiji,<br />
kar je sprva privedlo do nastanka filozofsko-kirurške fakultete, v<br />
devetdesetih letih pa sta bili filozofija in kirurgija ločeni, medikokirurška<br />
fakulteta pa skupaj z babiško šolo oblikovana kot tretja<br />
licejska organizacijska enota (medicinsko-kirurška fakulteta).<br />
Sprva sta dva učitelja (profesorja) na tej stolici poučevala<br />
23 V. Schmidt, Zgodovina šolstva in pedagogike, 1, 1963, 264-268; J. Ciperle, Terezijanska<br />
šolska reforma, 46; F. M. Dolinar, Jožefinizem in janzenizem, v: Zgodovina Cerkve<br />
na Slovenskem (Inštitut za zgodovino Cerkve pri Teološki fakulteti v <strong>Ljubljani</strong>), Celje<br />
1991, 167.<br />
24 AS, gub. arh., reg. I, fasc. 4, 1786; V. Schmidt, Zgodovina šolstva in pedagogike, 1, 1963,<br />
269.<br />
25<br />
26<br />
27<br />
28<br />
29<br />
Prim. V. Schmidt, Zgodovina šolstva in pedagogike, 1, 1963, 270-280; J. Ciperle, Refor-<br />
ma Gratiana Marxa in gimnazije na Slovenskem, v: Ob 200-letnici Splošne šolske naredbe,<br />
Razstava v Slovenskem šolskem muzeju, Ljubljana 1974, 29-38; K. Wotke, Das<br />
österreichische Gymnasium im Zeitalter Maria Theresia (Monumenta Germaniae<br />
Paedagogica, XXX), Berlin 1905, 510-513, 523-524.<br />
J. Nečásek, Geschichte des Laibacher Gymnasiums, 4; B. Reisp, Višje šole na slovenskem<br />
ozemlju, 168.<br />
AS, gub. arh., reg. II, fasc. 80, 1792; NM, sig., 1855, Neuer Instanzkalender auf das<br />
Jahr M.DCCC.LXXX, in welchem die k.k. böheimische und österreichische Hofkanzlay,<br />
und die k.k. Oberste Justizstelle dann sammentlich hoch- und niedere Dikasterien und<br />
Stellen dieses Herzogthums Krain enhalten sind, Laibach 1780.<br />
Prav tam; prim. H. Zschokke, Theologische Studien und Anstalten der katholischen Kirche<br />
in Österreich, Wien, Leipzig 1894, 31-48.<br />
Prav tam; prim. R. Meister, Entwicklung und Reformen, 27; F. Zwitter, Višje šolstvo na<br />
Slovenskem, 33.
Fragment prošnje kranjskih deželnih stanov, ki so jo dne 27. maja 1786 naslovili na cesarja, in kjer prosijo za obnovitev v <strong>letu</strong> 1785 razpuščenih filozofskih študij. Pisec vloge, ki je bil<br />
očitno Anton Tomaž Linhart, je v lepem slogu obrazložil potrebo po študiju filozofije v <strong>Ljubljani</strong> v duhu prosvetljenske miselnosti. AS, Gubernijski arhiv, reg. I/odd II, fasc. 4.<br />
(Foto: Janez Pukšič).<br />
botaniko, kemijo, anatomijo, kirurgijo in porodništvo. Leta 1794<br />
pa je tretji učitelj začel poučevati živinozdravstvo. V razmerah,<br />
ko je imela Avstrija v drugi polovici 18. stoletja le na univerzah<br />
v Pragi, na Dunaju in v Krakovu tradicionalne medicinske<br />
fakultete, je bil ugled na univerzi promoviranih doktorjev<br />
medicine oziroma na univerzi diplomiranih magistrov kirurgije,<br />
ki so poučevali na licejskih mediko-kirurških študijih, pri prebivalstvu<br />
izredno velik, kar brez dvoma velja tudi za Ljubljano. V<br />
formalnopravnem pogledu pa seveda ostaja odprto vprašanje,<br />
če je »kirurško-anatomska šola« na liceju v <strong>Ljubljani</strong>, ki so jo<br />
mogli obiskovati ranocelniški vajenci brez gimnazijske izobrazbe,<br />
absolventi normalke in celo absolventi tretjega razreda glavne<br />
šole, sploh sodila med višje študije. Saj je bil vpis na ljubljansko<br />
višje šolstvo mogoč na filozofiji le po končani gimnaziji, za vpis<br />
na teologijo pa se od leta 1775 zahteva končan dveletni filozofski<br />
študij. Medicinska fakulteta na univerzi pa je zahtevala triletno<br />
filozofsko izobraževanje. 30<br />
Če je bilo takoj po ukinitvi jezuitskega reda upanje za ustanavljanje<br />
novih učnih (fakultetnih) stolic še realno (npr. juridični<br />
študij), so se v osemdesetih letih razmere temeljito spremenile. V<br />
tem času so se študijske možnosti v <strong>Ljubljani</strong> bistveno poslabšale,<br />
za nekaj časa pa so bile skoraj v celoti odpravljene. Omenjeno<br />
je že bilo, da v času Jožefa II. terciarni sektor šolstva stagnira,<br />
cesarjev interes je na visokošolskem področju usmerjen v vzgojo<br />
in izobrazbo duhovščine v centralnih državnih ustanovah,<br />
generalnih semeniščih (seminarium generale). Z utemeljitvijo, da<br />
bo po ustanovitvi generalnih semenišč v Gradcu in Innsbrucku<br />
v <strong>Ljubljani</strong> premalo teoloških slušateljev, so bili ljubljanski<br />
teološki študiji leta 1783 odpravljeni. V generalno semenišče<br />
v Gradcu, ki je bilo določeno tudi za vzgojo duhovščine<br />
ljubljanske škofije, je bilo že leta 1783 usmerjenih iz Ljubljane<br />
18<br />
15 študentov, tja je bila prenesena tudi ustanova Collegium<br />
Carolinum s premoženjem razpuščene bratovščine Filipa Nerija.<br />
Vsi štirje profesorji teološke fakultete ljubljanskega liceja: dr.<br />
Jožef Jurij Lenaz, profesor dogmatike; Franc Ziegler, profesor<br />
moralne teologije, patristike, pastoralne teologije in zgodovine<br />
bogoslovne literature; Franc Pogačnik, profesor cerkvenega<br />
prava in cerkvene zgodovine, in Jakob Sorčan, profesor orientalskih<br />
jezikov in hermenevtike – pa so bili prestavljeni na licej v<br />
Innsbrucku. Študij teologije na tamkajšnji univerzi je namreč ob<br />
njeni začasni ukinitvi oziroma spremembi v licej leta 1783 imel<br />
samo štiri profesorje, za študij teologije v generalnem semenišču,<br />
ki je bil ustanovljen pri liceju v Innsbrucku, pa je bilo tako – kot<br />
na Dunaju in v Gradcu – predvidenih osem profesorjev, prav<br />
toliko kot na teoloških fakultetah univerz. Kmalu za tem so bile<br />
odpravljene tudi filozofske in teološke študije v še obstoječih<br />
samostanih za vzgojo lastnega redovnega naraščaja: v <strong>Ljubljani</strong><br />
pri frančiškanih in kapucinih. Oblasti že od terezijanskih<br />
šolskih reform tem študijem niso kaj prida zaupale, prizadevanja<br />
za spremembo njihove vsebine v novem duhu pa niso uspela.<br />
Nova izobraževalna središča za duhovščino so tako privedla do<br />
ukinitve vseh drugih ustanov za duhovniško izobraževanje. 31<br />
Odpravi javnih in redovnih teoloških študij v <strong>Ljubljani</strong> je leta<br />
1785 sledila razpustitev filozofskih študij. Ni neznano, da je bil<br />
formalni povod ukinitve spor med direktorjem filozofskih študij<br />
Antonom Amschlom, bivšim jezuitom, in Jožefom Novakom,<br />
30 B. Reisp, Višje šole na slovenskem ozemlju, 169; F. Zwitter, Višje šolstvo na Slovenskem,<br />
33-34; V. Schmidt, Zgodovina šolstva in pedagogike, 1, 1963, 287; prim.E. Lesky, A.<br />
Wandruschka, (izd.), Gerard van Swieten und seine Zeit, V: Studien zur Geschichte<br />
der Universität Wien, 8, Wien, Köln, Graz 1973; T. Puschmann, Die Geschichte der<br />
Medizin als akademischer Lehrgegenstand, Leipzig 1889, 76.
Ljubljansko licejsko poslopje, nekdanji frančiškanski samostan na današnjem Vodnikovem trgu, ki je bil v letih 1788/90 preurejen v visokošolski licej. Gvaš Franza Kurza zum Thurna<br />
und Goldensteina iz druge polovice 19. stoletja. NMS, grafični kabinet, inv. št. 7317. (Foto: Janez Pukšič).<br />
profesorjem logike in metafizike, kateremu so očitali svobodomiselno<br />
vsebino predavanj in heretične nauke. Dejanska vsebina<br />
njegovih predavanj kakor tudi njegovi doktrinarni pogledi še<br />
niso znani. Anton Tomaž Linhart, centralna osebnost študijskih<br />
reformnih prizadevanj na Kranjskem v tem času, pa kot član preiskovalne<br />
komisije, ki jo je v zvezi z Novakovo afero organiziral<br />
okrožni urad, o delu komisije in Novakovih pogledih molči. Spor<br />
je segel do cesarja, ki je v skladu s svojo politiko splošne redukcije<br />
na visokošolskem področju to uporabil kot vzrok za realizacijo<br />
že prej načrtovane ukinitve filozofskega študija v <strong>Ljubljani</strong>. Jožef<br />
Novak je – po suspenzu s strani gubernija in njegovem preklicu<br />
s strani Študijske dvorne komisije – napredoval na dunajsko<br />
Terezijanišče, rektor Anton Amschel pa je izgubil svoj položaj in<br />
profesuro. Po sto letih so v <strong>Ljubljani</strong> ostala le predavanja mediko-kirurškega<br />
študija. 32<br />
Kranjski deželni stanovi so nato v dveh vlogah (27. maja 1786 in<br />
19<br />
20. aprila 1787), katerih avtor je očitno Anton Tomaž Linhart,<br />
prosili cesarja ne samo za obnovo prejšnjih dveh licejskih<br />
filozofskih letnikov, temveč da se po zgledu preosnovane<br />
dunajske univerze organizira v <strong>Ljubljani</strong> podobna ustanova, saj<br />
nekateri predlogi v teh spomenicah spadajo na področje pravne<br />
fakultete in tehničnih visokih šol. Škof Janez Karel Herberstein<br />
31 J. Nečásek, Geschichte des Laibacher Gymnasiums, 4; J. Kulavic, Das fürstbischöfliche<br />
Priesterseminar und die theologische Lehranstalt zu Laibach, v: Theologische Studien<br />
und Anstalten der katholischen Kirche in Österreich, Wien, Leipzig 1894, 810; J. Polec,<br />
Ljubljansko višje šolstvo, 15; F. Zwitter, Višje šolstvo na Slovenskem, 34; J. Ciperle, Oris<br />
šolstva na Slovenskem v obdobju pred francosko revolucijo, v: Slovenci v <strong>letu</strong> 1789 (Razstavni<br />
katalog NM), Ljubljana 1989, 36-37.<br />
32<br />
Prim. AS, gub. arh. reg. II, fasc. 4, 1786; V. Schmidt, Zgodovina šolstva in pedagogike, 1,<br />
1963, 269; F. Zwitter, Višje šolstvo na Slovenskem, 36, 51 in tam navedena literatura;<br />
isti, Linhartova doba, misel in delo, v: A. Linhart, Poskus zgodovine Kranjske in ostalih<br />
dežel južnih Slovanov Avstrije, 1-2, Ljubljana 1981, 311-315.
je v skrbi, da ne bi ostala škofija brez duhovniškega naraščaja,<br />
podprl prvo prošnjo stanov s pritožbo notranjeavstrijskemu<br />
guberniju. 33 Stanovski spomenici v lepem slogu in logični ostrini<br />
v duhu razsvetljenske miselnosti, ki doseže v <strong>Ljubljani</strong> v tej dobi<br />
svoj višek, utemeljujeta potrebo po visoki šoli v <strong>Ljubljani</strong>. 34<br />
Po časih stare Akademije operozov se torej v dobi Jožefa II. v<br />
<strong>Ljubljani</strong> drugič pojavijo misli o ustanovitvi univerze. Z uvedbo<br />
narodnostnega momenta, to je s poudarjanjem deželnega jezika,<br />
ki se ne govori samo na Kranjskem in v Istri, in s poudarjanjem<br />
njegove individualnosti, ki je v drugi spomenici jasno dokumentirana,<br />
pa je razlika od prizadevanj pred osemdesetimi leti<br />
evidentna. 35 Sprva (v začetku leta 1788) so bile vse vloge zavrnjene<br />
z argumentom, da Dunaj ne namerava pospeševati zakotnih<br />
študij. Neznani so še vzroki, zakaj so bili z novim dvornim<br />
dekretom po treh mesecih (aprila 1788) vendarle obnovljene<br />
filozofske (dvoletne) študije v starem obsegu s tremi učnimi<br />
močmi: za fiziko (B. Schaller), za matematiko (Anton Gruber)<br />
in za filozofijo ter občo zgodovino (Franz Wilde). 36 Po ukinitvi<br />
generalnih semenišč 4. julija 1790 pa je ljubljanski licej dobil z<br />
dekretom 10. junija 1791 popolne teološke študije s sedmimi<br />
učnimi močmi in štiriletnim trajanjem. 37 Z razlogom, da gre<br />
za skrajšani, to je licejski študij, kjer »manjše število učiteljev<br />
posreduje le nujno gradivo«, jih je dvorni dekret v naslednjem<br />
<strong>letu</strong> znova skrčil na štiri učne moči (za cerkveno zgodovino in<br />
cerkveno pravo, za Sveto pismo, za dogmatiko ter za moralno in<br />
pastoralno teologijo). 38<br />
Ob koncu 18 in v začetku 19. stoletja so bile v Avstriji s forsiranjem<br />
modela terciarnega šolstva, katerega osnove so bile po bavarskem<br />
vzoru podane že v času Jožefa II., ustvarjene mnogo večje<br />
možnosti za pridobitev akademske izobrazbe. Dvojni nivo tega<br />
področja šolstva: licejski in »eruditivni« (univerzitetni) študij,<br />
je dal malim filozofsko-teološkim licejskim učnim ustanovam<br />
po provincah, ki so jih razsvetljeni reformatorji druge polovice<br />
18. stoletja obravnavali z nezaupanjem, predvsem v nenemških<br />
deželah monarhije povsem nov pomen. Liceji so se za razliko od<br />
pravih univerz, ki so bile usmerjene v znanstveno delo, posvečali<br />
predvsem izobraževanju za poklicno prakso, saj je bil njihov<br />
glavni cilj vzgoja duhovnikov, (ki naj bi imeli poleg bogoslovnih<br />
še praktična znanja iz poljedelstva), ranocelnikov, upravnikov<br />
veleposestev in učiteljev. V tem smislu so se liceji delili na<br />
take, ki so lahko podeljevali doktorate iz filozofije in teologije<br />
(degradirane univerze), in na liceje, ki so nastali kot nekake<br />
zakrnele gimnazije namesto prejšnjih jezuitskih študij ter postali<br />
znanstvenoizobraževalne ustanove v deželnih središčih, vendar<br />
brez pravice podeljevanja doktorskih nazivov. Cesarsko-kraljevi<br />
licej v <strong>Ljubljani</strong> (Archiducale Lyceum Labacense, Caesareo Regii<br />
Lyceum Labacense, K.K. Lyzäum zu Laibach, K.K. Lyzeum<br />
zu Laibach), ki je bil formalno ustanovljen leta 1791, je spadal<br />
med tiste avstrijske liceje, ki niso imeli pravice podeljevanja<br />
akademskih nazivov in so bili kot semiuniverzitetne ustanove<br />
neke vrste vmesni člen med gimnazijo in pravo univerzo. Imel je<br />
20<br />
Matrika (vpisna knjiga) ljubljanskega liceja nosi naslov: Album akademikov liceja v<br />
<strong>Ljubljani</strong> (Album Academicorum Lycei Labacensis). NUK, rokopisni oddelek, Ms 654.<br />
(Foto: Janez Pukšič).<br />
tri študijske usmeritve, filozofsko, mediko-kirurško in teološko,<br />
poleg tega pa še vrsto neobveznih predmetov od poljedelstva<br />
prek zgodovine in filozofije do modernih jezikov.<br />
V leopoldinski eri je demokratični reformni duh opazen tudi v<br />
ljubljanskem sekundarnem in terciarnem šolstvu. Po izključno<br />
Linhartovih zaslugah je bil v <strong>Ljubljani</strong> ustanovljen študijski<br />
konses. Uvedena je bila višješolska notranja učna avtonomija, in<br />
to kljub dejstvu, da je imela Ljubljana v tem času le dve vrsti višjih<br />
študij (filozofijo in teologijo) na izrazito licejski, ne univerzitetni<br />
stopnji; mediko-kirurški študij – sicer v okviru liceja – pa, kot že<br />
rečeno, sploh ni sodil na stopnjo višjih študij, saj se je v bistvu<br />
nahajal na vajeniški ravni. »Novi študijski načrt« dunajskega<br />
univerzitetnega profesorja Karla Antona Martinija pa je govoril<br />
o profesorjih štirih univerzitetnih fakultet, od katerih bi vsaka<br />
oblikovala svoj učiteljski zbor, ki bi skupaj z učiteljskim zborom<br />
33 V. Schmidt; Zgodovina šolstva in pedagogike, 1, 1963, 282.<br />
34<br />
35<br />
36<br />
37<br />
Anton Tomaž Linhart, Zbrano delo, Ljubljana 1950, 565-566; J. Nečásek, Das<br />
Majästätsgesuch des ständischen Ausschusses um Wiederherstellung des philosophischen<br />
Studiums zu Laibach vom 20 April 1787, v: Mittheilungen des historischen Vereins für<br />
Krain, 1859, 25-27; isti, Geschichte des Laibacher Gymnasiums, II, 1861, 6-8.<br />
V. Schmidt, Zgodovina šolstva in pedagogike, 1, 1963, 283; F. Zwitter, Višje šolstvo na<br />
Slovenskem, 37.<br />
V. Schmidt, Zgodovina šolstva in pedagogike, 1, 1963, 283.<br />
ÖSA-VA, Študijska dvorna komisija, III/2, škatla 355, ex 1793; J. Kulavic, Das fürstbi-<br />
schöfliche Priesterseminar und die theologische Lehranstalt zu Laibach, v: H. Zschokke,<br />
Theologische Studien und Anstalten, 812.<br />
38 V. Schmidt, Zgodovina šolstva in pedagogike, 1, 1963, 287.
gimnazije in normalke sestavljali šestčlanski študijski konses.<br />
Toda odloki za dopolnitev »novega študijskega načrta« so predvidevali<br />
ustanovitev študijskih konsesov tudi v glavnih deželnih<br />
mestih, torej tam, kjer so obstajali licejski in ne univerzitetni<br />
študiji, kar je pomenilo, da so ti predpisi veljali tudi za licejske<br />
študije. Prav na to se je oprl Linhart, ko je januarja 1792 sestavil<br />
načrt za aplikacijo »novega študijskega načrta« na Kranjskem.<br />
V <strong>Ljubljani</strong> je predlagal ustanovitev štirih učiteljskih zborov<br />
(teologije, filozofije, gimnazije in normalke) in študijski konses.<br />
Dunaj je njegov predlog odobril 20. aprila 1792. 39<br />
V nasprotju s Celovcem je v <strong>Ljubljani</strong> uspela realizacija obeh<br />
najpomembnejših avstrijskih razsvetljenskih visokošolskih<br />
reformnih ukrepov: ustanovitev novih kolegialnih šolskih oblasti<br />
in notranja avtonomija učnih zavodov. Po odpravi študijskih<br />
direktorjev in ustanovitvi učnih zborov in študijskega konsesa<br />
za Kranjsko je deželni glavar von Gaisruck s posebno kurendo<br />
22. septembra 1792 sporočil vsem ustanovam v deželi, da jim<br />
je odslej študijski konses neposredno nadrejeni organ. Vendar je<br />
predstavnik normalke zastopal le učitelje normalke, ne pa tudi<br />
učiteljev glavnih šol, predstavnik gimnazije pa je zastopal le<br />
profesorje ljubljanske gimnazije, novomeška gimnazija je imela<br />
namreč svoj učiteljski zbor, katerega predstavnik v konses ni<br />
bil neposredno vključen. Študijski konses je na Kranjskem štel<br />
Naslovnica in prva stran Seznama javnih predavanj na c. k. liceju v <strong>Ljubljani</strong> za študijsko<br />
leto 1824. NUK, rokopisni oddelek, Šolski spis, N 181/1969. (Foto: Janez Pukšič).<br />
21<br />
Izpitno spričevalo Jožefa Šubla iz dogmatične teologije iz leta 1805, ki sta<br />
ga podpisala takratni rektor Jožef Balant in profesor dogmatične teologije<br />
Matevž Ravnikar. NŠAL, Šolstvo, fasc. 57. (Foto: Janez Pukšič).<br />
šest članov, predsednika in pet asesorjev. Asesorje so izvolili<br />
profesorski zbori ljubljanskih teoloških, filozofskih in medikokirurških<br />
študij ter profesorska zbora gimnazije in normalke. Pod<br />
predsedstvom rektorja liceja, ki so ga vsako leto volili na novo,<br />
je zasedal enkrat tedensko in svoja poročila pošiljal deželnemu<br />
glavarstvu. Podrobna vsebina diskusij, ki so potekale v ljubljanskem<br />
študijskem konsesu, in vsebina njegovih poročil deželnemu<br />
glavarstvu nista znana, iz nekaj dostopnih poročil pa je mogoče<br />
sklepati, da se je ukvarjal predvsem s problematiko ljubljanskih<br />
višjih študij. Tako je ocenjeval delo ljubljanskih licejskih<br />
profesorjev, presojal učbenike in skripta, ki so jih uporabljali pri<br />
predavanjih, predlagal njihove izboljšave, razpravljal o izpitih,<br />
Licejski knjižnici, nastavitvi kvalitetnih profesorjev, podelitvi<br />
štipendij, oprostitvi plačevanja šolnine, obrambi javnih tez pri<br />
disputacijah itd. Presojal pa je tudi tekste, ki so jih bili profesorji<br />
dolžni objavljati. S tem je bila tudi na naših tleh cenzura knjig<br />
prenesena na licejske učitelje, čeprav je konses tekste pred objavo<br />
še moral pošiljati v odobritev deželnemu glavarstvu. 40<br />
Visoka šola Ilirskih provinc<br />
Francosko gospostvo na vzhodni obali Jadranskega morja v<br />
času Napoleona na začetku 19. stoletja (1809-1814) predstavlja<br />
tudi za zgodovino šolstva, kljub temu da je trajalo le kratek čas,<br />
izredno pomembno obdobje. Poleg preureditve elementarnega<br />
(osnovnega) in srednjega šolstva je bila najvažnejša pridobitev<br />
francoske šolske reforme ustanovitev univerze v <strong>Ljubljani</strong>. Glavni<br />
nagib za ta ukrep je bil preprečiti, da bi naraščaj za akademske<br />
poklice odhajal študirat v Avstrijo. S šolskim letom 1810/11 so<br />
39 Prav tam, 283-287.<br />
40 V. Schmidt, Zgodovina šolstva in pedagogike, 1, 1963, 283-290; J. Ciperle, Podoba velikega<br />
učilišča ljubljanskega, 2001, 61-67.
Diploma mediko-kirurškega študija liceja v <strong>Ljubljani</strong>, ki je bila Tomažu<br />
Pircu iz Kranja izstavljena dne 9. aprila 1836. AS 972, Osebni fond.<br />
(Foto: Janez Pukšič).<br />
v <strong>Ljubljani</strong> začele delovati tako imenovane »centralne šole«<br />
(écoles centrales) s petimi študijskimi smermi: za zdravnike,<br />
kirurge, inženirje, arhitekte, pravnike in teologe. Prvi letnik je bil<br />
za vse smeri enak in je imel predavanja iz govorništva, metafizike<br />
in fizike – to je bil filozofski študij kot uvod v pravi predmetni<br />
študij. Vsega skupaj so centralne šole v začetku prvega leta imele<br />
300 študentov, na koncu leta pa skoraj tretjino manj. Kakor<br />
je ugotovil Vlado Schmidt, je bilo med študenti dve tretjini<br />
Kranjcev, med temi več Gorenjcev in Idrijčanov kot drugih.<br />
Tudi Ljubljančanov ni bilo preveč, komaj dvajsetina, če štejemo<br />
zraven še najbližjo okolico. Med študenti od drugod jih je bilo<br />
največ z Goriškega. Povprečna starost novincev je bila 18-19 let,<br />
kar je približno eno leto nad tedanjim evropskim povprečjem.<br />
Na teologiji so prevladovali kmečki fantje, na inženirstvu in<br />
arhitekturi obrtniški sinovi, drugod je bila približna polovica<br />
Prva stran statuta (Reglement) francoske univerze v <strong>Ljubljani</strong> iz<br />
1. avgusta 1810 v prepisu. NUK, rokopisni oddelek, Ms 1467.<br />
(Foto: Janez Pukšič).<br />
22<br />
Pogled na naslovnico matrike (vpisne knjige) francoske ljubljanske centralne šole iz leta<br />
1811. NŠAL, Šolstvo, fasc. 57. (Foto: Janez Pukšič).<br />
kmečkih sinov. Študij naj bi trajal štiri, za medicino in kirurgijo<br />
pa pet let. Centralne šole so imele pravico podeljevati akademske<br />
nazive. Profesorjev je bilo enajst. Med temi jih je sedem učilo<br />
že dotlej na ljubljanskem avstrijskem liceju. Predavanja so bila<br />
deloma v latinščini, deloma v francoščini, deloma v nemščini.<br />
Po prvem <strong>letu</strong> se je študij nekoliko spremenil. Iz centralnih šol<br />
je nastala akademija (academie), študijske smeri so preuredili<br />
in opustili inženirsko-arhitektsko. Končal seveda študija na<br />
ljubljanski francoski univerzi razen teologov ni nihče, saj je<br />
delovala samo tri leta. Avstrijci pa so po ponovnem prihodu leta<br />
1814 vrnili šolstvo v prejšnje stanje. 41<br />
Bolj kakor zaradi neposredne koristi je bila francoska univerza<br />
v <strong>Ljubljani</strong> pomembna kot obet za prihodnost, kot zgled za<br />
avstrijsko vlado, kako naj bi na Slovenskem skrbela za višje<br />
šolstvo.<br />
Borba za slovensko univerzo<br />
Revolucija 1848 je namreč osvetlila tudi veliko zaostalost<br />
avstrijskega sekundarnega in terciarnega šolstva. Čeprav so že<br />
od začetka štiridesetih let 19. stoletja v presledkih razpravljali<br />
o prestrukturiranju tega šolstva in je med pobudniki reforme<br />
obstajalo soglasje glede ciljev, so dali šele revolucionarni<br />
dogodki leta 1848 odločilno pobudo za uresničitev teh načrtov.<br />
Kar so dalj časa preprečevali od zgoraj – z boječim obotavlja-<br />
41 J. Polec, Ljubljansko višje šolstvo v preteklosti in borba za slovensko univerzo, v: Universitas<br />
Alexandrina, Zgodovina slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> do leta 1929, Ljubljana<br />
1929, 20-51. V. Schmidt, Zgodovina šolstva in pedagogike, 1, 1963, 283-290.
njem Študijske dvorne komisije – je sedaj izsilil množični pritisk<br />
od spodaj. Bili so to profesorji in študentje dunajske univerze,<br />
ki so 12. marca 1848 s svojo znamenito »viharno peticijo«<br />
izkoristili nemire teh dni in ki so znali svoje zahteve, predvsem<br />
tisto znamenito zahtevo »po svobodi pouka in svobodi učenja«<br />
(»svobodi znanosti in svobodi pouka«) nemških univerz tako<br />
odločno zastopati. 42<br />
Poglavitni cilji nove ureditve so že jasno nosili pečat Franza<br />
Exnerja, bivšega profesorja praške univerze, ki je bil poklican<br />
v znanstveni sosvet prosvetnega ministrstva. Za nujni osnovni<br />
pogoj kakršnih koli globljih sprememb pa je bila spoznana<br />
obnovitev notranje in zunanje avtonomije univerze, torej prosto<br />
gibanje znotraj znanstvenih disciplin. Odslej naj bi napredek<br />
v znanstvenih strokah – učni programi, ki ne bodo reducirani<br />
na državno-politične nujnosti in golo poklicno izobraževanje –<br />
postavljal meje oblikovanja posameznih fakultet.<br />
Načrtovane rešitve (Exner, Bonitz, kasneje Thun) so šle že v<br />
prvih mesecih v smeri, da mora biti fakulteti, ki se je nekdaj<br />
po predavanjih imenovala artistična, od jezuitskih časov pa po<br />
njihovem kurzu filozofije (Cursus philosophiae) filozofska in je<br />
za vse slušatelje – kot znano – predstavljala obvezno prvo stopnjo<br />
za nadaljnje (strokovne) študije, odvzeto breme pripravljalnih<br />
nalog in omogočen enakovreden vstop med druge fakultete.<br />
To je seveda pomenilo dokončno likvidacijo obeh filozofskih<br />
letnikov, katerih naloge so bile sedaj prenesene na gimnazijo in<br />
popolnoma na novo oblikovano filozofsko fakulteto. Gimnazija<br />
pa naj bi odslej kot splošnoizobraževalna šola dajala predizobrazbo<br />
za študij na kateri koli visoki šoli.<br />
Na univerzah se »organizirajo drugim fakultetam enakopravne<br />
filozofske fakultete, ki v starem smislu besede obsegajo tudi vse<br />
matematično-prirodoslovne discipline in ki postanejo pozneje<br />
s svojim po strokah diferenciranim študijem, organizacijo<br />
inštitutov in seminarjev nekaka hrbtenica znanstvenega dela na<br />
univerzah«. Hkrati je prevladalo mnenje, da naj se od univerz<br />
loči triletni kirurški študij, ki je večinoma baziral na nižjih<br />
gimnazijskih razredih in ni več izkazoval upravičenosti svojega<br />
obstoja: ob zdravnikih so sedaj kirurgi postali nepotrebni. Žrtev<br />
prizadevanj po enotnosti in kvaliteti univerzitetnih študijev<br />
so seveda postali tudi mediko-kirurški študiji na licejih. Proti<br />
tem tendencam ni bilo odporov, jasno pa je bilo, da bo odslej,<br />
ko bo odpadlo nižje univerzitetno šolstvo (semiuniverzitetne<br />
učne ustanove), razlika med gimnazijskimi in univerzitetnimi<br />
centri mnogo večja, še zlasti, ker je bilo jasno, da bo število<br />
univerzitetnih središč omejeno, saj se celo dunajska filozofska<br />
fakulteta ni mogla organizirati brez profesorjev iz nemških<br />
držav, nezmožnost organizirati medicinski fakulteti v Gradcu<br />
in Innsbrucku pa je na obeh univerzitetnih središčih visela kot<br />
madež; od tod tudi tolikšna prizadevanja za čimprejšnjo vzpostavitev<br />
popolnih medicinskih študij. Pri Slovencih je vprašanje,<br />
kje naj bo univerza in kje gimnazija, postalo, kakor povsem točno<br />
ugotavlja Fran Zwitter, »eminentno nacionalno vprašanje«. 43<br />
23<br />
Že v prvih tednih po revoluciji, kjer igrajo študentje veliko<br />
vlogo in kjer znova obstajajo profesorski kolegiji, se v <strong>Ljubljani</strong><br />
zavzemajo za slovensko univerzo predvsem študenti in profesorji<br />
liceja. Najbolj vnet iniciator za univerzo je bil rektor liceja in<br />
direktor mediko-kirurškega študija dr. Jurij Matija Šporer, ki<br />
je bil tudi podpredsednik Slovenskega društva. Za akcijo se<br />
je zavzel tudi dr. Janez Bleiweis, profesor veterine ne medikokirurškem<br />
študiju. Argumenti v prizadevanjih za univerzo v<br />
<strong>Ljubljani</strong> so bili izrazito slovenski, konkretna cilja pa sta bila<br />
razširitev mediko-kirurškega študija z dvema stolicama (z dvema<br />
profesurama) v medicinsko fakulteto in povsem nova pravna<br />
fakulteta s celotnim novim osebjem. Problema, da bodo nove<br />
filozofske fakultete odslej le v tujini, se Ljubljana v tem času<br />
očitno ni zavedala.<br />
Od 2. maja 1848 do 6. junija 1848 so se z zahtevami po popolni<br />
univerzi v <strong>Ljubljani</strong> oglašali študentje in profesorji mediko-kirurškega<br />
študija, celotni profesorski zbor ljubljanskega liceja in<br />
ustanovni občni zbor Slovenskega društva. Toda avgusta 1848<br />
je bil v skladu s splošno odločitvijo prvi letnik filozofskega<br />
študija priključen gimnaziji. Ni nam znano, kakšen, če sploh,<br />
je bil odpor proti temu ukrepu v <strong>Ljubljani</strong>. Licejski filozofski<br />
profesorji so namreč pojmovali svojo novo namestitev na<br />
gimnazijah kot degradacijo, dijaki pa tudi niso bili preveč<br />
navdušeni, da bodo morali še nadalje nositi prisilni gimnazijski<br />
jopič, namesto da bi bili vključeni v svobodne akademske oblike.<br />
Zdi se, da je prosvetni upravi uspelo pomiriti in pridobiti obe<br />
skupini za to v organizacijskem pogledu izredno pomembno<br />
spremembo. Ljubljanski mestni magistrat, kranjski deželni<br />
stanovi in kranjski gubernij so akcijo za univerzo priporočali,<br />
a hkrati izjavljali, da prispevati v ta namen ne morejo ničesar,<br />
prispevati bi morala država. Dunajsko prosvetno ministrstvo<br />
pa se je konkretnim odgovorom izogibalo z argumentom, da<br />
bo treba vprašanje slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> rešiti v širšem<br />
avstrijskem okviru. 44<br />
Kljub omenjenim peticijam in kljub dejstvu, da je bil ljubljanski<br />
licejski mediko-kirurški študij na precej visoki stopnji, je bil ta<br />
13. avgusta 1848 ukinjen. Zaradi vloge, naj oblasti to odredbo<br />
prekličejo, je bila ukinitev vsaj toliko omiljena, da je bilo 15.<br />
septembra odrejeno postopno demontiranje šole, začenši s<br />
42 H. Engelbrecht, Geschichte des österreichischen Bildungswesens, 4, 1986, 222-224. J. Ciperle,<br />
Avstrijsko šolstvo po meščanski revoluciji 1848 in položaj na Slovenskem, v: 130<br />
let visokega šolstva v Mariboru, Zbornik simpozija, Maribor, Celje 1991, 259; isti, Die<br />
Slowenen und die europäische bildungsgeschichtliche Entwicklung bis zum Jahre 1918,<br />
v: E. Lechner, (izd.), Pädagogische Grenzgänger in Europa (Bildungsgeschichtliche und<br />
europäische Identität. Bd. 2), Frankfurt am Main, Berlin, New York, Paris, Wien 1997,<br />
52-53.<br />
43<br />
44<br />
H. Engelbrecht, Geschichte des österreichischen Bildungswesens, 4, 1986, 222-225; F.<br />
Zwitter, Višje šolstvo na Slovenskem, 45; J. Ciperle, Avstrijsko šolstvo po meščanski revoluciji,<br />
261; isti, Podoba velikega učilišča ljubljanskega, 245.<br />
F. Zwitter, Višje šolstvo na Slovenskem, 46; S. V. Bavdek, Delovanje dr. Janeza Bleiweisa<br />
in njegova osebnost, (Zbornik Veterinarske fakultete, <strong>Univerza</strong> v <strong>Ljubljani</strong>, 8), Ljubljana<br />
1998, 30; J. Ciperle, Podoba velikega učilišča v <strong>Ljubljani</strong>, 246.
Razpored javnih predavanj na Teološki škofijski učni ustanovi v <strong>Ljubljani</strong><br />
za študijsko leto 1861/62 z navedbo študijskih predmetov in učnega<br />
osebja. NŠAL, Škofijska pisarna (semenišče), fasc. 52 / 7-11.<br />
(Foto: Janez Pukšič)<br />
prvim letnikom. V primeru ljubljanskega mediko-kirurškega<br />
študija dunajska prosvetna uprava torej ni upoštevala svojega prej<br />
izraženega stališča, da bo glede ukinitve počakala na odločitev o<br />
bodoči mreži medicinskih fakultet, saj so nekatere take študije,<br />
npr. v Gradcu, Salzburgu in Innsbrucku, še obdržali: v Gradcu<br />
je bil mediko-kirurški študij spremenjen v medicinsko fakulteto<br />
leta 1863, v Innsbrucku leta 1869, licej v Salzburgu pa so<br />
demontirali (podobno kot licej v Olomucu) šele leta 1871.<br />
Dr. Janez Bleiweis je 10. decembra 1848 sestavil v imenu<br />
Slovenskega društva novo peticijo za popolno univerzo. Po njej<br />
naj bi ostal mediko-kirurški študij v polnem obsegu vse dotlej,<br />
dokler ga ne bi nadomestila medicinska fakulteta. Toda prosvetno<br />
ministrstvo jo je 15. januarja 1849 zavrnilo z argumentom, da<br />
se nižji kirurški študiji počasi ukinjajo, ljubljanski pa takoj, ker<br />
majhno število ranocelnikov, ki tu vsako leto zaključi študij, ne<br />
opravičuje njegovega nadaljnjega obstoja. 45<br />
Vse nadaljnje peticije so <strong>Ljubljani</strong> prinesle le dvoje brezplačnih<br />
juridičnih predavanj, to je stolico v »ilirskem« (slovenskem)<br />
jeziku za civilno in kazensko pravo, tj. za stroki, ki sta bili za<br />
praktičnega jurista in za prevajanje zakonov najbolj potrebni. S<br />
predavanji iz kazenskega prava je po predhodnem imenovanju<br />
začel 1. junija 1849 dr. Ernest Lehmann. Predavanja so potekala<br />
v licejskem poslopju, kjer je od 20. marca tudi Anton Mažgon<br />
predaval civilno (državljansko) pravo. Vendar je v začetku julija<br />
zbolel, 24. avgusta pa umrl. Zapustil je prevod občega državljanskega<br />
zakonika. Dr. Lehmann je predaval do konca semestra<br />
24<br />
in odpravil izpite. Predaval je po lastnih skriptih, ki so bili v<br />
litografirani obliki razmnoženi v 30 izvodih. S pomočjo Mateja<br />
Cigaleta je v okviru Slovenskega društva pripravil del prevoda<br />
kazenskega zakonika za mlade slušatelje, »ki še niso imeli prilike<br />
poslušati na univerzi predavanja o naravnem, zasebnem in o<br />
državnem pravu in zato niso imeli o njem pojma«.<br />
Vsa nadaljnja ljubljanska prizadevanja je dunajska vlada zavračala<br />
z že znanim argumentom, da je treba vprašanje univerz rešiti v<br />
celoti in da je to vprašanje še odprto in predmet obravnave. 46<br />
Koncept Ernesta von Feuchterslebna, od julija 1848 odgovornega<br />
podsekretarja v prosvetnem ministrstvu, ki je med drugim<br />
vseboval: ustanovitev profesorskih zborov; možnost, da vsak<br />
profesor lahko postane rektor; odpravo študijskih direktorjev in<br />
konkurzov; nameščanje profesorjev glede na njihove kvalifikacije,<br />
ki jih presodi profesorski zbor; pravico profesorjev, da si po<br />
lastnem preudarku izbirajo asistente; svobodo učenja in pouka;<br />
odpravo semestralnih izpitov in namesto njih javne rigoroze pod<br />
predsedstvom dekana; promocije pod predsedstvom rektorja ter<br />
popolno univerzo za vsako narodnost v monarhiji, je bil v veliki<br />
meri realiziran.<br />
Provizorični zakon o organizaciji akademskih oblasti, ki ga je<br />
zasnoval Franz Exner in ki je stopil v veljavo 30. septembra 1849,<br />
je univerzam prinesel samoupravo. Od principa svobode pouka<br />
in učenja niso več odstopili, čeprav so si marsikateri profesorji in<br />
študentje želeli predmarčne reglementacije. 47<br />
Univerzitetna reforma je ubrala pravo mero med samoupravo<br />
univerze, ki jo zahteva znanstveno delo, in iz različnih vzrokov<br />
vendarle razumljivimi kontrolnimi in nadzornimi prizadevanji<br />
države; znala pa se je tudi ubraniti za razvoj univerze škodljivih<br />
vplivov doktorskih kolegijev. Urejanje vseh pomembnejših<br />
fakultetnih zadev je prešlo v roke profesorskih kolegijev, ki so jih<br />
sestavljali redni in izredni profesorji in dva zastopnika privatnih<br />
docentov. S sprejetimi ukrepi se je začela razpuščati srednjeveška<br />
struktura univerze (korporativna ureditev).<br />
Ljubljana (in Slovenci) na dobo ukinitve licejev, ki se je nakazovala<br />
že nekaj desetletij in ki je bila z vidika prizadevanj po enotnosti<br />
in kvaliteti terciarnega šolstva pravilna in korektna, očitno ni<br />
bila pripravljena. Bila je med tistimi avstrijskimi predmarčnimi<br />
semiuniverzitetnimi centri, ki so bili po marčni revoluciji med<br />
prvimi odpravljeni. Feuchterslebnovo načelo popolne univerze<br />
za vsako narodnost v monarhiji v <strong>Ljubljani</strong> ni bilo realizirano.<br />
Na to je vplivalo več momentov, poleg lastne nepripravljenosti<br />
tudi vse bolj negativen odnos do tega eminentnega slovenskega<br />
nacionalnega vprašanja v krogih dunajskega prosvetnega<br />
45 I. Pintar, Mediko-kirurški učni zavod v <strong>Ljubljani</strong>. Njegov nastanek, razmah in konec.<br />
Ljubljana 1939, 86-87.<br />
46 J. Polec, Ljubljansko višje šolstvo, 60-67; A. Benedetič, Poti do univerze, Ljubljana 1999,<br />
34-38.<br />
47<br />
H. Engelbrecht, Geschichte des österreichischen Bildungswesens, 4, 1996, 225; J. Ciperle,<br />
Avstrijsko visoko šolstvo po meščanski revoluciji, 262; J. Ciperle, Podoba velikega učilišča<br />
ljubljanskega, 248-249.
Samostojni predlog poslanca dr. Danila Majarona in tovarišev glede<br />
ustanovitve univerze v <strong>Ljubljani</strong>, ki ga je kranjski deželni zbor obravnaval<br />
na seji dne 28. februarja 1898. Obravnave deželnega zbora<br />
kranjskega v <strong>Ljubljani</strong> od 28. decembra 1897 do 28. februarja 1898, 39<br />
zv., Ljubljana 1898, Priloga 52, str. 438. (Foto: Janez Pukšič).<br />
ministrstva od konca leta 1848 dalje (npr. dr. Wilhelm Edler<br />
von Well). Treba pa je poudariti, da ostaja vprašanje pospešene<br />
ukinitve ljubljanskega liceja (predvsem njegovega mediko-kirurškega<br />
študija) slej ko prej neraziskano. Odgovor nanj bo mogoč<br />
šele na osnovi podrobne analize gradiva dunajskega prosvetnega<br />
ministrstva (deloma Študijske dvorne komisije) v letih 1848 do<br />
1850. 48<br />
Od licejskih študij je po marčni revoluciji <strong>Ljubljani</strong> ostala le<br />
teološka fakulteta kot vmesna stopnja med gimnazijo in univerzo<br />
in kot edina oblika univerzitetnega študija. Leta 1852 se je<br />
preselila iz Liceja v škofijsko semenišče in s tem tudi na zunanji<br />
ravni prekinila s svojim licejskim obdobjem.<br />
Od vseh zahtev po razširitvi študija v letih 1848 in 1849 je<br />
bila v <strong>Ljubljani</strong> za kratek čas uresničena le ureditev predavanj<br />
civilnega in kazenskega prava v slovenskem jeziku, vendar je bilo<br />
teh predavanj s študijskim letom 1848/49 konec: prenesli so jih<br />
v Gradec. Tako je bila Ljubljana s koncem liceja jeseni 1849 od<br />
univerze oddaljena veliko bolj kakor prej. Ostal je le teološki<br />
študij, ki je bil po ukinitvi liceja preoblikovan v bogoslovje kot<br />
škofijski učni zavod. Leta 1852 se je preselil iz licejske stavbe<br />
v škofijsko semenišče in s tem tudi na zunanji, simbolni ravni<br />
prekinil s svojim licejskim obdobjem.<br />
Po zmagi reakcije in absolutizma je bilo sredi petdesetih let v<br />
avstrijskih in ogrskih deželah sedem univerz: Dunaj, Gradec,<br />
25<br />
Innsbruck, Praga, Krakov, Lvov in Budimpešta, povsod z<br />
nemškimi predavanji. Celotno ozemlje južnih Slovanov je bilo<br />
brez univerze. Dualizem in potrebe po popuščanju nekaterim<br />
narodom so pripeljale do madžarizacije budimpeške univerze<br />
in do ustanovitve nove madžarske univerze (1872) v Cluju<br />
v današnji Romuniji, do polonizacije krakovske in lvovske<br />
univerze in do razdelitve praške univerze na češko in nemško<br />
(1882). V Zagrebu je bila ustanovljena hrvaška univerza (1874),<br />
v daljni Bukovini pa še ena nemška univerza. Italijani so dosegli<br />
italijansko pravno fakulteto v Innsbrucku (1904), ki pa ni začela<br />
z delom, ter znova v Trstu (1913), ki pa zaradi izbruha vojne tudi<br />
ni začela z delom. 49<br />
Pri Slovencih pa je vprašanje, kje naj bo univerza in kje gimnazija,<br />
v tem času postalo, kakor povsem točno ugotavlja Fran Zwitter,<br />
»eminentno nacionalno vprašanje«. Začel pa se je boj za<br />
slovensko univerzo, ki se je močno razmahnil v času taborov<br />
(1868-1871), zlasti pa ob koncu stoletja, ko so se nacionalna<br />
nasprotja v Avstriji močno zaostrila. Kranjski deželni zbor je<br />
leta 1898 zahteval ustanovitev univerze s filozofsko, pravno in<br />
teološko fakulteto, ustanovil je univerzitetni sklad in razpisal dve<br />
štipendiji za Slovence, ki bi se hoteli habilitirati na kaki pravni<br />
ali filozofski fakulteti v Avstriji in bi se zavezali, da bodo sprejeli<br />
profesuro na ljubljanski univerzi. Da bi bila slovenska univerza<br />
vladajočim krogom na Dunaju sprejemljivejša, je kranjski deželni<br />
zbor sklenil poimenovati vseučiliški fond in načrtovano slovensko<br />
univerzo po cesarju Francu Jožefu. Obljuba avstrijskega ministra<br />
za uk in bogočastje, da bo nudil štipendije nadarjenim talentom<br />
za akademski poklic, pa je omogočila, da so se mladi slovenski<br />
juristi, slavisti in drugi s štipendijami obeh vrst izpopolnjevali v<br />
Nemčiji, Rusiji in drugod.<br />
A slovenska prizadevanja za univerzo so ostala do konca<br />
habsburške monarhije neupoštevana.<br />
48 J. Ciperle, Podoba velikega učilišča ljubljanskega, 249.<br />
49<br />
V. Melik, Pregled razvoja univerze, 55-56; isti, Ljubljanska univerza in njeni predhodni-<br />
ki, v: Zbornik ljubljanske univerze : <strong>Univerza</strong> Edvarda Kardelja v <strong>Ljubljani</strong>, Ljubljana<br />
1989, 12-13; A. Benedetič, Poti do univerze : 1848-1898-1909-<strong>1919</strong>, Ljubljana 1999,<br />
79-284.
Viri<br />
Arhiv Republike Slovenije (AS): Historia annua Collegii<br />
Labacensis Societatis Jesu 1596-1691 (Zbirka rokopisov 180<br />
r); Diarium Praefecturae scholarum in Archiducali Collegio<br />
Societatis Jesu Labaci inchoatum anno MDCLI (Zbirka<br />
rokopisov I/31 r); Babiška šola v <strong>Ljubljani</strong> (Šola I), Licej v<br />
<strong>Ljubljani</strong> (Šola II); Direkcija medicinsko-kirurgičnih študij pri<br />
liceju v <strong>Ljubljani</strong> (Šola III); Gubernij v <strong>Ljubljani</strong> (Gubernijski<br />
arhiv), registratura II-VIII; Deželno glavarstvo za Kranjsko.<br />
Avstrijski državni arhiv (Österreichisches Staatsarchiv), Splošni<br />
upravni arhiv (Allgemeines Verwaltungsarchiv), Dunaj: Studien<br />
in Laibach (fasc. 355-360).<br />
Nadškofijski arhiv Ljubljana (NŠAL): Šolstvo, Bogoslovje (fasc.<br />
1-21).<br />
Narodna in univerzitetna knjižnica (rokopisni oddelek):<br />
Historia Seminarii Labacensis in qua origo, progressus, benefactores,<br />
eiusdem alumni continentur ab anno M:DC (Ms 156);<br />
Album Academicorum Lycei Labacensis (Ms 654).<br />
Zgodovinski arhiv Ljubljana, Ljubljana (ZAL-Lj.): Klasična<br />
gimnazija v <strong>Ljubljani</strong> (I. državna gimnazija v <strong>Ljubljani</strong>)<br />
(LJU-184, 420-1).<br />
26<br />
Literatura<br />
Bavdek, Srdan V., Delovanje dr. Janeza Bleiweisa in njegova<br />
osebnost. (Zbornik Veterinarske fakultete, Suplement, 8),<br />
Ljubljana, Veterinarska fakulteta, 1998.<br />
Benedetič, Ana, Poti do univerze, 1848-1898-1909-<strong>1919</strong>.<br />
Ljubljana, Studia humanitatis, 1999.<br />
Bren, Hugo, K zgodovini ljubljanskega semenišča, v: Carniola 8,<br />
1917, str. 139-143.<br />
Ciperle, Jože, Avstrijsko šolstvo po meščanski revoluciji 1848 in<br />
položaj na Slovenskem, v: A. Lah , (ur.), 130 let visokega šolstva<br />
v Mariboru, zbornik simpozija, Maribor, Škofijski ordinariat,<br />
Celje, Mohorjeva družba, 1991, str. 259-271.<br />
Ciperle, Jože, Der slowenische Raum im Einflussbereich des<br />
österreichischen Bildungswesens, v: E. Lechner, (izd.), Zur<br />
Geschichte des österreichischen Bildungswesens, Probleme und<br />
Perspektiven der Forschungen, Wien, Verlag der Österreichischen<br />
Akademie der Wissenschaften, 1992, str. 376-388.<br />
Ciperle, Jože, Die Slowenen und die europäische bildungsgeschichtliche<br />
Entwicklung bis zum Jahre 1918, v: E. Lechner, (izd.),<br />
Pädagogische Grenzgänger in Europa (Bildungsgeschichtliche<br />
und europäische Identität. Bd. 2), Frankfurt am Main etc., Peter<br />
Lang, 1997, str. 33-67.<br />
Ciperle, Jože, Jezuitski učni program in njihovi študiji v <strong>Ljubljani</strong>,<br />
v: Jezuiti na Slovenskem, zbornik simpozija (Redovništvo na<br />
Slovenskem, 3), Ljubljana, Inštitut za zgodovino Cerkve, 1992,<br />
str. 157-180.<br />
Ciperle, Jože, Ljubljanska protestantska stanovska šola in klasični<br />
jeziki, v: E. Mihevc-Gabrovec, K. Gantar, M. Benedik, (ur.),<br />
Antični temelji naše sodobnosti, Ljubljana, Društvo za antične<br />
in humanistične študije, 1987, str. 35-42.<br />
Ciperle, Jože, Nov položaj šole in pouka na Slovenskem v 16.<br />
stoletju, v: F. Jakopin, M. Kerševan, J. Pogačnik, (ur.), III.<br />
Trubarjev zbornik, Ljubljana, Slovenska matica, Slovensko<br />
protestantsko društvo Primož Trubar, 1996, str. 139-147.<br />
Ciperle, Jože, Oris srednjeveškega šolstva na Slovenskem, v: H.<br />
Glušič, (ur.), Zbornik predavanj (Seminar slovenskega jezika,<br />
literature in kulture), Ljubljana, Filozofska fakulteta, 1983, str.<br />
234.<br />
Ciperle, Jože, Podoba velikega učilišča ljubljanskega, Licej v<br />
<strong>Ljubljani</strong> 1800-1848, Ljubljana, Slovenska matica, 2001.
Ciperle, Jože, Reforma Gratiana Marxa in gimnazije na<br />
Slovenskem, v: F. Ostanek, (ur.), Ob 200-letnici splošne šolske<br />
naredbe, razstava v Slovenskem šolskem muzeju, Ljubljana,<br />
Slovenski šolski muzej, 1974, str. 29-38.<br />
Ciperle, Jože, Skizzierung des Bildungs- und Erziehungssystems<br />
der protestantischen Landschule im 16. Jahrhunder, v: M.<br />
Liedtke, (ur.), Hausaufgabe Europa, Schule zwischen Regionalismus<br />
und Internationalismus (Schriftenreihe zum Bayerischen<br />
Schulmuseum Ichenhausen, Zweigmuseum des Bayerischen<br />
Nationalmuseums, 12), Bad Heilbrunn, Klinkhardt, 1993, str.<br />
93-100.<br />
Ciperle, Jože, Terezijanska šolska reforma in ljubljanske latinske<br />
šole, v: V. Rajšp, (ur.), Jezuitski kolegij v <strong>Ljubljani</strong> (1597-1773),<br />
zbornik razprav, (Redovništvo na Slovenskem, 4), Ljubljana,<br />
Zgodovinski inštitut Milka Kosa ZRC SAZU, Provincialat<br />
slovenske province Družbe Jezusove, Inštitut za zgodovino<br />
Cerkve Teološke fakultete, 1998, str. 37-47.<br />
Ciperle, Jože, Vovko, Andrej, Šolstvo na Slovenskem skozi<br />
stoletja, Ljubljana, Slovenski šolski muzej, 1987.<br />
Dolinar, France M., Cerkveni in politični okvir delovanja jezuitov<br />
na Slovenskem v 17. in 18. stoletju. Jezuiti na Slovenskem,<br />
zbornik simpozija (Redovništvo na Slovenskem, 3), Ljubljana,<br />
Inštitut za zgodovino Cerkve, 1992, str. 36-43.<br />
Dolinar, France M., Jožefinizem in janzenizem, v: M. Benedik,<br />
(ur.), Zgodovina Cerkve na Slovenskem, Celje, Mohorjeva<br />
družba, 1991, str. 167.<br />
Dolinar, France M., Vloga in pomen jezuitskega kolegija v<br />
slovenskem prostoru, Jezuitski kolegij v <strong>Ljubljani</strong> (1597-1773),<br />
zbornik razprav, (Redovništvo na Slovenskem, 4), Ljubljana,<br />
Zgodovinski inštitut Milka Kosa ZRC SAZU, Provincialat<br />
slovenske province Družbe Jezusove, Inštitut za zgodovino<br />
Cerkve Teološke fakultete, 1998, str. 9-13.<br />
Engelbrecht, Helmuth, Geschichte des österreichischen<br />
Bildungswesens, Erziehung und Unterricht auf dem Boden<br />
Österreichs, 5 Bde., Wien, Österreichischer Bundesverlag,<br />
1982/83/84/86/88.<br />
Klingenstein, Grete, Universitätsfragen in der österreichischen<br />
Monarchie um 1800, v: R. G. Plaschka, K. Mack, (ur.), Wegenetz<br />
des europäischen Geistes, Wissenschaftszentren und geistige<br />
Wechselbeziehungen zwischen Mittel- und Südosteuropa vom<br />
Ende des 18. Jahrhunderts bis zum ersten Weltkrieg, Wien,<br />
Verlag für Gechichte und Politik, 1983, str. 81-87.<br />
27<br />
Dolch, J., Lehrplan des Abendlandes, zweieinhalb Jahrtausende<br />
seiner Geschichte. Ratingen etc., Kastellaun, 1971.<br />
Heiß, Gernot, Konfession, Politik und Erziehung, Die<br />
Landschaftsschule in der nieder- und innerösterreichischen<br />
Ländern vor dem Dreißigjährigen Krieg, v: G. Klingenstein,<br />
H. Lutz, G. Stourz, (izd.), Bildung, Politik und Gesellschaft,<br />
Studien zur Geschichte des europäischen Bildungswesens vom<br />
16. bis zum 20. Jahrhundert, (Wiener Beiträge zur Geschichte<br />
der Neuzeit, 5), Wien, Oldenbourg, 1978, str. 13-63.<br />
Heiß, Gernot, Notranjeavstrijske »deželne stanovske šole«,<br />
Poskus njih uvrstitve v šolski in izobraževalni sistem 16. Stoletja,<br />
v: Zgodovinski časopis 41, 1987, str. 585-597.<br />
Keck, Rudolf W., Obiettivi ed importanza della formazione nel<br />
programma di rimodernamento dei gesuitti nell' area di lingua<br />
tedesca dal Cinquecento al Settecento, v: S. Galimberti, M. Malý,<br />
(ur.), I Gesuiti e gli Asburgo, Trieste, Lint, 1995, str. 31-51.<br />
Kulavic, J., Das fürstbischöfliche Priesterseminar und die<br />
theologische Lehranstalt zu Laibach, v: H: Zschokke, (izd.),<br />
Theologische Studien und Anstalten der katholischen Kirche in<br />
Österreich, Wien, Leipzig, Braunmüller, 1894, str. 802-815.<br />
Lesky, E., Wandruschka, A., (izd.), Gerard van Swieten und<br />
seine Zeit, (Studien zur Geschichte der Universität Wien, 8),<br />
Wien etc., H. Böhlaus Nachf., 1973.<br />
Linhart, Anton Tomaž, Zbrano delo I, Ljubljana, Državna<br />
založba Slovenije, 1950.<br />
Meister, Richard, Geschichte des Doktorates der Philosophie an<br />
der Universität Wien, (Sitzungsberichte der philosophisch-historische<br />
Klasse, 232/2, Veröffentlichungen der Kommission für<br />
Philosophie, 3), Wien, Verlag der Österreichischen Akademie<br />
der Wissenschaften, 1958.<br />
Melik, Vasilij, Ljubljanska univerza in njeni predhodniki, v:<br />
A. Benedetič, A. Šelih, (ur.), Zbornik ljubljanske univerze,<br />
Ljubljana, <strong>Univerza</strong> Edvarda Kardelja, 1989, str. 7-17.<br />
Melik, Vasilij, Pregled razvoja univerze, v: R. Modic, (ur.),<br />
<strong>Univerza</strong> v <strong>Ljubljani</strong> ob tridesetletnici osvoboditve 1945-1975,<br />
Ljubljana, <strong>Univerza</strong> v <strong>Ljubljani</strong>, 1975, str. 50-72.<br />
Mlinarič, Janez, Duhovna podoba in pomen srednjeveških<br />
samostanov na Slovenskem, v: Zgodovinski časopis 47, 1993,<br />
str. 489-495.<br />
Müllner, Alfonz., Die realistischen Disziplinen am Laibacher<br />
Jesuiten Collegium. Argo 9, 1902, str. 171-176.
Kägi, W., Ziegler, A., Pfister, R., Dürrenmatt, P., Jesuiten, Protestanten,<br />
Demokratie, Vier Vorträge, Zürich, EVZ-Verlag, 1968.<br />
Nečásek, Johann, Das Majestätsgesuch des ständischen<br />
Ausschusses um Wiederherstellung des philosophischen<br />
Studiums zu Laibach vom 20. April 1787, v: Mittheilungen des<br />
Historischen Vereins für Krain 1859, str. 25-36.<br />
Nečásek, Johann, Geschichte des Laibacher Gymnasiums, II.,<br />
v: Programm und Jahresbericht des kaiser. königl. Obergymnasiums<br />
zu Laibach 1861, str. 3-12.<br />
Paulsen, Friedrich, Geschichte des gelehrten Unterrichts auf den<br />
deutschen Schulen und Universitäten von Ausgang des Mittelalters<br />
bis zur Gegenwart, 2 Bde. Leipzig, <strong>1919</strong>/21.<br />
Polec, Janko, Ljubljansko višje šolstvo v preteklosti in borba za<br />
slovensko univerzo, v: Zgodovina slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong><br />
do leta 1929, Ljubljana, Rektorat <strong>Univerze</strong> kralja Aleksandra<br />
prvega, 1929, str. 1-231.<br />
Praprotnik, N., Wraber, T., Prispevek Franca Ksaverja Wulfena<br />
k poznavanju semenk Slovenije, v: Jezuitski kolegij v <strong>Ljubljani</strong><br />
(1597-1773), zbornik razprav, (Redovništvo na Slovenskem,<br />
4), Ljubljana, Zgodovinski inštitut Milka Kosa ZRC SAZU,<br />
Provincialat slovenske province Družbe Jezusove, Inštitut za<br />
zgodovino Cerkve Teološke fakultete, 1998, str. 111-123.<br />
Pintar, I., Mediko-kirurški učni zavod v <strong>Ljubljani</strong>, Njegov<br />
nastanek, razmah in konec. Ljubljana, 1939.<br />
Puschmann, T., Die Geschichte der Medizin als akademischer<br />
Lehrgegenstand, Leipzig, 1889.<br />
Rajšp, Vincenc, Jezuiti in protestantizem na Slovenskem,<br />
v: V. Rajšp, (ur.), Jezuitski kolegij v <strong>Ljubljani</strong> (1597-1773),<br />
zbornik razprav, (Redovništvo na Slovenskem, 4), Ljubljana,<br />
Zgodovinski inštitut Milka Kosa ZRC SAZU, Provincialat<br />
slovenske province Družbe Jezusove, Inštitut za zgodovino<br />
Cerkve Teološke fakultete, 1998,str. 269-272.<br />
Rajšp, Vincenc, Ukinitev jezuitskega reda na Slovenskem.<br />
Jezuiti na Slovenskem, Zbornik simpozija, (Redovništvo na<br />
Slovenskem, 3), Ljubljana 1992, str. 255-274.<br />
Reisp, Branko, Višje šole na Slovenskem v 17. in 18. stoletju, v:<br />
Kronika 10, 1962, str. 163-172.<br />
Röckelein, Hedwig, Bumiller, Casimir, Nicodemus Frischlin, ein<br />
unruhig Poet, 1547-1590, (Razstavni katalog), Balingen, 1990.<br />
Simoniti, Primož, Humanizem na Slovenskem in slovenski<br />
humanisti do srede XVI. stoletja, Ljubljana, Slovenska matica,<br />
1979.<br />
28<br />
Schmidt, Johann, Entwicklung der katholischen Schule in<br />
Österreich. Wien, Herder, 1958.<br />
Schmidt, Vlado, Pedagoško delo protestantov na Slovenskem v<br />
XVI. stoletju. Ljubljana, Državna založba Slovenije, 1952.<br />
Schmidt, Vlado, Zgodovina šolstva in pedagogike na Slovenskem.<br />
I., II., III., Ljubljana, Državna založba Slovenije, 1963/64/66.<br />
Smolik, Marijan, Kako so zidali semenišče v <strong>Ljubljani</strong>, v: Kronika<br />
7, 1959, str. 90-96.<br />
Steska, Viktor, Collegium Carolinum Nobilium v <strong>Ljubljani</strong>, v:<br />
Izvestja Muzejskega društva 15, Ljubljana, 1905, 153-162.<br />
Vidmar, Tadej, »Obena deshela, ne meisto ne gmaina, ne mogo<br />
pres shul…« Usoda protestantskih deželnih šol v <strong>Ljubljani</strong>,<br />
Celovcu in Gradcu, v: Šolska kronika, 9 (XXXIII), 2000, str.<br />
9-27.<br />
Wotke, Karl, Das österreichische Gymnasium im Zeitalter Maria<br />
Theresia, v: Monumenta Germaniae Paedagogica, XXX, Berlin,<br />
1905.<br />
Zschokke, H., Theologische Studien und Anstalten der katholischen<br />
Kirche in Österreich, Wien, Leipzig, 1894.<br />
Zwitter, Fran, Linhartova doba, misel in delo, v: A. T. Linhart,<br />
Poskus zgodovine Kranjske in ostalih dežel južnih Slovanov<br />
Avstrije, 1-2, Ljubljana 1981, str. 303-350.<br />
Zwitter, Fran, Višje šolstvo na Slovenskem do leta 1918, v:<br />
R. Modic, (ur.), Petdeset let slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong>,<br />
<strong>1919</strong>-1969. Ljubljana, <strong>Univerza</strong>, 1969, str. 13-51.
<strong>Ustanovitev</strong> univerze v <strong>Ljubljani</strong><br />
<strong>Ustanovitev</strong> Vseučiliške komisije<br />
Še pred koncem prve svetovne vojne, ki je prinesla razpad<br />
avstro-ogrske monarhije, je počasi ugašala tudi njena uprava<br />
na slovenskem ozemlju. Vzporedno s tem je oblast prevzemal<br />
16. avgusta 1918 v <strong>Ljubljani</strong> ustanovljeni Narodni svet, ki je<br />
pripravljal razmere za ustanovitev samostojne države. 29. oktobra<br />
<strong>1919</strong> je bila v <strong>Ljubljani</strong> na Kongresnem trgu velika manifestacija,<br />
na kateri so Slovenci praznovali odcepitev od Avstro-Ogrske in<br />
vključitev v Državo Slovencev, Hrvatov in Srbov. Dva dni za<br />
tem je oblast prevzela Narodna vlada SHS v <strong>Ljubljani</strong>. Nove<br />
politične razmere so med drugim terjale tudi čimprejšnjo rešitev<br />
slovenskega univerzitetnega vprašanja, saj je nastal problem, kje<br />
naj šolanje nadaljujejo slovenski študenti, vpisani na avstrijskih<br />
univerzah, na katerih več niso mogli študirati in s katerih so<br />
začeli odpuščati tudi univerzitetne učitelje slovenske narodnosti.<br />
Univerzitetno vprašanje je spadalo v delokrog Poverjeništva<br />
za uk in bogočastje Narodne vlade za Slovenijo, ki ga je vodil<br />
poverjenik dr. Karel Verstovšek. 1 Osrednja oblast je ustanovitev<br />
univerze deklarativno sicer podpirala, vendar rešitev slovenskega<br />
univerzitetnega vprašanja odlagala v čas po sklenitvi pariškega<br />
mirovnega sporazuma. Po mnenju Metoda Mikuža je akcijo za<br />
ustanovitev univerze sprožil kulturni odsek Narodnega sveta v<br />
<strong>Ljubljani</strong>, ki je na seji 21. novembra 1918 sklenil prek Narodne<br />
vlade predlagati ustanovitev nekaterih kateder s slovenskim<br />
učnim jezikom na filozofski in pravni fakulteti v Zagrebu in<br />
Beogradu. Na njih bi že habilitirani slovenski docenti predavali<br />
slovenskim študentom, ki študija niso mogli nadaljevati na<br />
avstrijskih univerzah, obenem pa bi se na teh fakultetah habilitiral<br />
tudi slovenski akademski naraščaj. 2 Dva dni po seji kulturnega<br />
odseka Narodnega sveta sta docent na češki praški univerzi dr.<br />
Mihajlo Rostohar 3 in ljubljanski župan Ivan Tavčar z objavo v<br />
dnevnem časopisju sklicala posvetovanje delegatov Slovenske<br />
matice, društva slovenskih profesorjev, slovenskih pravnikov,<br />
društva slovenskih zdravnikov, društva slovenskih tehnikov in<br />
vseučiliških profesorjev ter docentov. 4 Na posvetovanju, ki je<br />
bilo 23. novembra v posvetovalnici na mestnem magistratu, so<br />
na predlog poverjenika Verstovška, ki ga je zastopal prof. Fran<br />
Vadnjal, razpravljali o aktualnih problemih slovenskih študentov<br />
in profesorjev. V nadaljevanju je Mihajlo Rostohar s statističnimi<br />
podatki dokazoval nujnost ustanovitve slovenske univerze. Dejal<br />
je, da na Slovenskem večino pomembnih delovnih mest zasedajo<br />
tujci, ki jih bo potrebno zaradi slovenizacije uprave in javnih<br />
služb zamenjati. Za to naj bi potrebovali 2000 visokošolsko<br />
izobraženih kadrov, na voljo pa da jih je le 800. Ob strinjanju<br />
vseh udeleženih o nujnosti ustanovitve univerze in zavedanju, da<br />
bo pot do nje težka, je Rostohar predlagal ustanovitev komisije,<br />
ki bi preučila vprašanje slovenske univerze, do njene ustanovitve<br />
29<br />
Tatjana Dekleva<br />
Dr. Mihajlo Rostohar, ki je že pred vojno kot docent na češki praški<br />
univerzi sodeloval pri prizadevanjih za ustanovitev slovenske univerze,<br />
je skupaj z ljubljanskim županom Ivanom Tavčarjem 23. novembra 1918<br />
sklical sestanek, na katerem so se zavzeli za čimprejšnjo rešitev problema<br />
slovenskih študentov in profesorjev na tujem in za ustanovitev slovenske<br />
univerze. (NUK, Kartografska zbirka in slikovna zbirka).<br />
pa bi skrbela za rešitev problema slovenskih profesorjev in<br />
slovenskih študentov na tujih univerzah. 5 Sklepi posvetovanja so<br />
bili zajeti v štirih osnovnih točkah in v posebni spomenici, ki jo<br />
je sestavil Rostohar, predlagani Narodni vladi. Prva zahteva je<br />
bila ustanovitev Vseučiliške komisije, sestavljene iz po treh pred-<br />
1 Karel Verstovšek je diplomiral in doktoriral iz klasične filologije na graški univerzi. Poučeval<br />
je na klasični gimnaziji v Mariboru in bil poklicni politik. Kot predsednik Narodnega<br />
sveta za Štajersko je podpiral akcijo Rudolfa Maistra in podpisal odlok o njegovem<br />
imenovanju za generala. Bil je poverjenik za uk in bogočastje v narodni in deželni vladi<br />
v <strong>Ljubljani</strong>. Pomagal je pri reorganizaciji šolstva v narodnem duhu, zaslužen je za ustanavljanje<br />
strokovnih šol in univerze v <strong>Ljubljani</strong>.<br />
2 Mikuž, M., Gradivo za zgodovino univerze v letih <strong>1919</strong>-1945, str. 54.<br />
3<br />
4<br />
5<br />
Mihajlo Rostohar je leta 1906 promoviral iz filozofije na dunajski univerzi. Za univerzi-<br />
tetnega profesorja je bil habilitiran na praški univerzi, kjer je leta 1910 začel kot docent<br />
predavati logiko. Njegovo akademsko kariero je leta 1915 prekinila prva svetovna vojna.<br />
Do leta 1917 je bil kot avstro-ogrski častnik na fronti. Leta 1918 je na manifestaciji proti<br />
monarhiji na Kongresnem trgu v <strong>Ljubljani</strong> v uniformi odrekel pokorščino Avstriji in se<br />
zaobljubil Jugoslaviji. Že mlad se je z govori, napotki in načrti pridružil prizadevanjem<br />
za ustanovitev slovenske univerze, po njeni ustanovitvi pa zaradi njegovih naprednih<br />
idej na njej zanj ni bilo mesta. Odšel je v Brno, kjer je nadaljeval s svojim delom. V<br />
domovino se je vrnil šele leta 1947. V svojem poznem življenjskem obdobju se je posvetil<br />
razvoju psihološke znanosti na ljubljanski univerzi, ki mu je leta 1997, kot enemu izmed<br />
njenih ustanoviteljev, postavila doprsni kip pred vhodom v glavno univerzitetno poslopje.<br />
Slovenski narod, 22. 11. 1918.<br />
AS 100, zapisnik seje 23, novembra 1918.
Dr. Karel Verstovšek, poverjenik narodne vlade za uk in bogočastje, je bil<br />
v vladnih krogih najbolj vnet zagovornik ustanovitve univerze. (NUK,<br />
Kartografska zbirka in slikovna zbirka).<br />
stavnikov društva Pravnik, društva slovenskih profesorjev in<br />
docentov, zdravnikov, inženirjev ter enega vladnega zastopnika.<br />
Druga točka spomenice je zahtevala, naj vlada poskrbi za nadaljevanje<br />
študija slovenskih visokošolcev, predvsem pravnikov,<br />
v Zagrebu, za filozofe in medicince pa je bil poleg Zagreba<br />
predlagan tudi Beograd. Medicincem, ki so bili tik pred izpiti,<br />
naj bi se omogočilo polaganje izpitov na praški univerzi, in sicer<br />
v jeziku, v katerem so študirali. Izdelani so bili tudi konkretni<br />
predlogi za zasedbo stolic s slovenskim učnim jezikom v Zagrebu.<br />
Četrti sklep posvetovanja je od vlade zahteval, naj poskuša<br />
prenesti Knafljevo in druge ustanove, namenjene študentom<br />
jugoslovanskih dežel, na univerze na tem ozemlju. 6 Narodna<br />
vlada je spomenico obravnavala 26. novembra, Verstovšek pa<br />
je z veliko težavo dosegel ustanovitev Vseučiliške komisije kot<br />
vladne institucije. Z njeno ustanovitvijo se je konec leta 1918<br />
začelo načrtno delo za slovensko univerzo, zlasti Verstovškova<br />
zasluga pa je, da ji je bil priznan značaj vladne institucije, kar je<br />
dvignilo njen pomen in vlogo. S pomočjo svojega poverjeništva<br />
je Verstovšek ustvaril tudi gmotne, administrativne, prostorske<br />
in druge pogoje za njeno uspešno delo. 7 Karla Verstovška,<br />
zaslužnega moža za slovensko univerzo, po besedah Ervina<br />
Dolenca odlikujejo »politična spretnost, jasnovidnost in<br />
odločnost pri dojemanju 'možnega' v svojem času«. 8<br />
Delo Vseučiliške komisije<br />
<strong>Ustanovitev</strong> Vseučiliške komisije pomeni zaključni vrhunec v<br />
prizadevanjih za ustanovitev slovenske univerze, ki so trajala od<br />
30<br />
leta 1848. Rezultat njenega dela je bil, da je končno tudi v avstroogrski<br />
monarhiji prezrti slovenski narod dobil svojo univerzo.<br />
Kljub temu, da je bila Vseučiliška komisija ustanovljena na novo,<br />
se je mogla nasloniti na predhodna prizadevanja za slovensko<br />
univerzo, predvsem na rezultate vseučiliškega odseka, ki ga je<br />
vodil ljubljanski župan Ivan Hribar 9 in je med letoma 1902-1911<br />
mlade slovenske znanstvenike gmotno podpiral pri pripravah<br />
na akademsko učiteljsko kariero, tako da je bil ob ustanavljanju<br />
prve slovenske univerze slovenski učni kader zanjo v glavnem<br />
pripravljen. 10<br />
Vseučiliška komisija se je na svoji prvi seji sestala 5. decembra<br />
v knjižnici Narodne palače. Kot vladna delegata sta bila vanjo<br />
imenovana dr. Ivan Grafenauer in dr. Leopold Poljanec, teologe so<br />
zastopali: dr. Janez Zorè, dr. Aleš Ušeničnik in dr. Janez Janežič, ki<br />
ga je kmalu zamenjal dr. Josip Srebrnič; pravnike: dr. Ivan Žmavc,<br />
dr. Debevec in dr. Kušar, zastopnika društva Pravnik sta bila dr.<br />
Danilo Majaron in dr. Anton Švigelj; zdravnike sta zastopala<br />
dr. Alojz Kraigher in dr. Ivan Oražen, tehnike pa inž. Pavlin. 11<br />
Seji so prisostvovali še dr. Ivan Žolger ter docenta dr. Mihajlo<br />
Rostohar in dr. Fran Ramovš. 12 Za predsednika komisije je bil<br />
izvoljen dr. Majaron, 13 za podpredsednika dr. Zorè in za tajnika<br />
dr. Ramovš. Na prvi seji je Rostohar poročal o razgovorih, ki jih<br />
je že opravil v Zagrebu, ter da je zagrebška univerza pripravljena<br />
postati matica bodoče slovenske univerze in da bo vse slovenske<br />
6 AS 100, Spomenica Narodni vladi v <strong>Ljubljani</strong>.<br />
7 M. Stiplovšek, Vloga dr. Karla Verstovška pri ustanovitvi slovenske univerze leta <strong>1919</strong>,<br />
str. 294.<br />
8 E. Dolenc, Karel Verstovšek kot poverjenik za uk in bogočastje v narodni in deželni vladi<br />
v <strong>Ljubljani</strong> 1918-1920, str. 289.<br />
9<br />
10<br />
11<br />
12<br />
13<br />
Ivan Hribar, ki je poleg županovanja opravljal še številne druge funkcije na občinski, de-<br />
želni in državni ravni, se je zavzemal tudi za slovensko šolstvo in ustanovitev slovenske<br />
univerze. Zaslužen je za ustanovitev Vseučiliškega odseka pri kranjskem deželnem zboru,<br />
ki je mlade juriste in druge znanstvenike gmotno podpiral pri študiju v tujini in jih tako<br />
pripravljal za akademsko kariero doma. Štipendisti, med njimi Gregor Krek, Milan<br />
Škerlj, Josip Tominšek, Rado Kušej in Leonid Pitamic, so se izpopolnjevali na univerzah<br />
v Leipzigu, Berlinu, Bonnu, Parizu, Heidelbergu, Münchnu in tako sestavljali jedro za<br />
začetek dela pravne fakultete. Ivan Hribar, ki je vodil popotresno obnovo Ljubljane, je<br />
zaslužen tudi za gradnjo novega Deželnega dvorca, v katerega se je leta <strong>1919</strong> vselila<br />
novoustanovljena univerza. Za zasluge in dosežke je 15. februarja 1941 takratni rektor<br />
prof. dr. Matija Slavič podelil Ivanu Hribarju častni doktorat prava, leta 1997 pa mu je<br />
<strong>Univerza</strong> v <strong>Ljubljani</strong> pred vhodom v osrednje univerzitetno poslopje postavila doprsni<br />
kip.<br />
A. Benedetič, Poti do univerze, str. 282.<br />
J. Polec, Ljubljansko višje šolstvo v preteklosti in borba za slovensko univerzo, str. 146.<br />
Polec v svoji razpravi navaja, da se je sej od društva Pravnik udeleževal še dr. Dolenc, za<br />
društvo zdravnikov še dr Zalokar, za inženirje še menjaje se inž. Šuklje, Rataj, pa tudi<br />
Tavčar in Štembov, od profesorjev in docentov: Grivec, Jesenko, Nahtigal, Ozvald, Pitamic,<br />
Plemelj, B. Zarnik, od začetka leta <strong>1919</strong> pa tudi zastopniki društva veterinarjev:<br />
Lampret, Pavlin in Tepina.<br />
Danilo Majaron, pravnik in eden pobudnikov za ustanovitev društva Pravnik, si je za<br />
ustanovitev slovenske univerze prizadeval že ob koncu 19. stoletja. Sestavil je spomenico<br />
z naslovom Za vseučilišče v <strong>Ljubljani</strong>, ki so jo sopodpisali predstavniki društva Pravnik,<br />
Slovenske matice in profesorji ljubljanskega bogoslovnega učilišča. Dejaven je bil tudi v<br />
Vseučiliškem odseku pri ljubljanskem občinskem svetu. Po koncu prve svetovne vojne pa<br />
je postal predsednik in gonilna sila Vseučiliške komisije. Ob deseti obletnici ustanovitve<br />
univerze je postal njen prvi častni doktor, leta 1997 pa mu je Pravna fakulteta pred<br />
univerzitetnim poslopjem postavila doprsni kip.
Dr. Danilo Majaron, pravnik in že ob koncu 19. stoletja borec za ustanovitev<br />
slovenske univerze, je bil predsednik in gonilna sila Vseučiliške<br />
komisije vseh devet mesecev njenega delovanja. (NUK, Kartografska<br />
zbirka in slikovna zbirka).<br />
docente do ustanovitve univerze v <strong>Ljubljani</strong> pozvala v Zagreb.<br />
Študentje pravne in filozofske fakultete so se lahko takoj vpisali v<br />
Zagreb, kjer so lahko tudi medicinci opravili prve štiri semestre. V<br />
Zagrebu se je pripravljala tudi ustanovitev tehnike, načrtovali pa<br />
so še veterinarsko in agronomsko fakulteto. Zamisel zagrebškega<br />
provizorija za slovensko univerzo je pozneje zamrla. Težave so<br />
se pokazale zlasti v zvezi s kvalifikacijo slovenskih kandidatov<br />
za zagrebške stolice in v zvezi z razmerjem slovenskih stolic do<br />
zagrebške univerze. 14<br />
Do konca leta 1918 se je Vseučiliška komisija sestala še trikrat<br />
in v glavnem razpravljala o kadrovskih zadevah. Tudi načrt<br />
ureditve tega vprašanja je pripravil Rostohar. Predlagal je delitev<br />
akademskih učnih moči bodoče univerze v tri skupine. V prvi<br />
so bili že usposobljeni učitelji z učnim nalogom, katere je bilo<br />
potrebno vprašati, ali so pripravljeni do ustanovitve univerze v<br />
<strong>Ljubljani</strong> delovati v Zagrebu. V drugi skupini so bili tisti, ki bi se<br />
lahko kmalu habilitirali. Ti naj bi svoja habilitacijska dela poslali<br />
v Zagreb. Tretjo skupino je predstavljal akademski naraščaj, ki<br />
se je moral še pripraviti na habilitacijo. Temu naj bi Vseučiliška<br />
komisija pomagala s podporami. Na 4. seji je komisija pripravila<br />
tudi že konkretne personalne predloge, ki pa jih poverjeništvo<br />
do naslednje seje 14. januarja <strong>1919</strong> še ni poslalo v Zagreb, po<br />
drugi strani pa je Vseučiliška komisija dobila dopis zagrebškega<br />
poverjeništva, v katerem so prosili za konkretne predloge (učne<br />
in finančne) o provizoriju za ljubljansko univerzo v Zagrebu.<br />
Komisija je zato sprejela resolucijo o nujnosti čimprejšnjih<br />
31<br />
imenovanj predlaganih profesorjev na zagrebški univerzi in<br />
začetka predavanj za slovenske študente. Od zagrebških fakultet<br />
je pripravljenost sprejeti slovenske stolice uradno pokazala le<br />
modroslovna fakulteta, zato je bilo sklenjeno, da mora komisija<br />
podobne izjave dobiti tudi od drugih fakultet.<br />
Odgovor zagrebški vladi glede provizorija za slovensko univerzo,<br />
ki ga je sestavila posebna komisija, je na naslednji seji predstavil<br />
Majaron. V njem je bila vlada v Zagrebu naprošena, naj univerza<br />
v Zagrebu do ustanovitve univerze v <strong>Ljubljani</strong> sprejme profesorje<br />
in privatne docente, ki jih bo predlagala Narodna vlada. Ti naj bi<br />
tvorili svoje lastne kolegije, ki naj bi se izpopolnjevali do selitve<br />
v Ljubljano. Finančno breme naj prevzame Narodna vlada SHS.<br />
Poverjenik Verstovšek je ta načrt, ki bi slovenskim študentom<br />
omogočil nadaljevanje študija v Zagrebu, predstavil na seji vlade,<br />
kjer pa člani niso delili njegovega navdušenja in so se nagibali<br />
k preložitvi reševanja univerzitetnega vprašanja na poznejši čas.<br />
Med njimi je bila še živa predvojna ideja o slovenski univerzi v<br />
Trstu, v <strong>Ljubljani</strong> pa naj bi se ustanovila tehnika ali kakšna druga<br />
strokovna visoka šola. Ker predlogi Vseučiliške komisije niso<br />
prejudicirali končne odločitve, jih je vlada vendarle sprejela. 15<br />
Ker tudi odgovora iz Zagreba ni bilo, je bilo slutiti, da ta ne<br />
bo zadovoljiv, med akterji v <strong>Ljubljani</strong> pa je bila vedno bolj živa<br />
ideja o ustanovitvi univerze brez provizorija v Zagrebu. K temu<br />
so prispevale tudi pobude, ki so prihajale iz posameznih strok.<br />
Že 14. januarja so teologi na seji Vseučiliške komisije izročili<br />
spomenico o ustanovitvi teološke fakultete. Predlog je bil pod<br />
pogojem, da bodo vsa predavanja javna ter v slovenskem, ne v<br />
latinskem jeziku, soglasno sprejet in Vseučiliška komisija je<br />
Narodni vladi predlagala, naj ljubljansko bogoslovje, ki je kot<br />
oblika višjega študija za bodoče duhovnike delovalo v <strong>Ljubljani</strong><br />
od leta 1791, takoj povzdigne v fakulteto in zato nameni primerna<br />
denarna sredstva. Po mnenju prof. Mikuža so bili teologi tisti,<br />
ki so Vseučiliški komisiji pokazali pravo pot: če so na razpolago<br />
kvalificirani učitelji, je treba iskati rešitev vprašanja ljubljanske<br />
univerze le na domačih tleh. 16 Na zadnji januarski seji je tudi<br />
društvo inženirjev predložilo spomenico o ustanovitvi tehnične<br />
visoke šole v <strong>Ljubljani</strong>, februarja pa je o vprašanju medicinske<br />
fakultete razpravljalo Slovensko zdravniško društvo. 17<br />
Na podlagi teh pobud se je poverjenik Verstovšek 8. februarja<br />
obrnil na centralne oblasti v Beogradu s tremi dopisi. V prvem je<br />
utemeljil potrebo po ustanovitvi tehnične visoke šole v <strong>Ljubljani</strong>,<br />
v drugem je zaprosil ministra, naj dovoli, da se bogoslovno<br />
učilišče v <strong>Ljubljani</strong> preoblikuje in razširi v fakulteto, v tretjem<br />
pa je predlagal ustanovitev univerze v <strong>Ljubljani</strong>. Širšo javnost je<br />
z razlogi za čimprejšnjo ustanovitev univerze seznanil s člankom<br />
14 A. Benedetič, Pot do slovenske univerze, str. 88.<br />
15 M. Stiplovšek, Vloga dr. Karla Verstovška pri ustanovitvi slovenske univerze leta <strong>1919</strong>,<br />
str. 295.<br />
16 M. Mikuž, Gradivo za zgodovino univerze v letih <strong>1919</strong>-1945, str. 56-64.<br />
17<br />
J. Polec, Ljubljansko višje šolstvo v preteklosti in borba za slovensko univerzo, str.156.
v Slovencu, svoje poverjeništvo pa je tudi kadrovsko okrepil<br />
z mestom referenta za univerzitetna vprašanja, na katero je<br />
imenoval dr. Riharda Zupančiča. Ob koncu februarja sta s predsednikom<br />
deželne vlade Jankom Brejcem tudi osebno posredovala<br />
pri osrednji vladi v Beogradu. Ob podpori takratnega podpredsednika<br />
beograjske vlade dr. Antona Korošca je posredovanje<br />
doživelo popoln uspeh: vlada je dovolila ustanovitev univerze in<br />
kot prvo dotacijo odobrila 1,4 milijona kron. 18 Določeno je bilo<br />
tudi, da bo bodoča univerza realnega tipa, vključevala bo tudi<br />
tehniko.<br />
Priprave za ustanovitev univerze v <strong>Ljubljani</strong><br />
Novica o skorajšnji ustanovitvi univerze v <strong>Ljubljani</strong> je narekovala<br />
izvedbo pripravljalnih del, saj do jeseni, ko naj bi se univerza<br />
odprla, ni bilo več veliko časa. V ta namen je Vseučiliška komisija<br />
ustanovila pet subkomisij, ki so imele nalogo čim prej izdelati<br />
načrte za organizacijo posameznih fakultet. V vsako subkomisijo<br />
so bili določeni trije člani Vseučiliške komisije, nadaljnje<br />
članstvo pa je lahko vsaka komisija razširila zlasti z univerzitetnimi<br />
docenti. Bogoslovno subkomisijo so sestavljali: dr. Zorè<br />
(načelnik), dr. Srebrnič in dr. A. Ušeničnik; pravoslovno: dr.<br />
Majaron (načelnik), dr. Dolenc in dr. Švigelj; zdravniško: dr.<br />
Kraigher (načelnik), dr. Plečnik in dr. Zalokar; modroslovno:<br />
dr. Rostohar (načelnik), dr. Grošelj in dr. Ozvald; tehnično: inž.<br />
Šuklje (načelnik), dr. Plemelj in inž. Rataj. Določena je bila tudi<br />
posebna subkomisija za pripravo začasnih prostorov in potrebne<br />
opreme ter subkomisija za organizacijski statut. Imenovano<br />
je bilo tudi vodstvo bodoče univerzitetne knjižnice. 19 Sprejet<br />
je bil predlog, da bi prvi oddelki tehnične visoke šole, ki bi<br />
imeli prostore v Obrtni šoli, začeli z delom že po veliki noči.<br />
Subkomisije so zelo hitro pripravile načrte za organizacijo<br />
posameznih fakultet, ki jih je Vseučiliška komisija odobrila in jih<br />
31. marca <strong>1919</strong> posredovala Poverjeništvu za uk in bogočastje,<br />
naj jih preuči in izposluje njihovo skorajšnjo uresničitev. Načrti<br />
so vsebovali vse obvezne stolice, učne moči, sezname seminarjev<br />
in institutov, učne rede, urnike ter proračune za vsako fakulteto.<br />
Vseučiliška komisija je opozorila poverjeništvo, da je potrebno<br />
priprave pospešiti, da bo mogoče začeti jeseni <strong>1919</strong> z rednimi<br />
predavanji, in predlagala imenovanje prvih rednih profesorjev,<br />
ki bi takoj po imenovanju prevzeli organizacijo fakultet. 20<br />
Po obvestilu, da je v <strong>Ljubljani</strong> dovoljena ustanovitev univerze,<br />
drugih sporočil iz Beograda ni bilo, zato je poverjenik Verstovšek<br />
večkrat urgiral v Beograd glede obljubljenih finančnih sredstev,<br />
dokler minister prosvete ni sporočil, da je reševanje ljubljanskega<br />
univerzitetnega vprašanja odloženo na čas po zaključku pariške<br />
mirovne konference. Kljub temu so se 12. aprila <strong>1919</strong> na izredni<br />
seji člani Vseučiliške komisije zavzeli za nadaljevanje akcije<br />
za univerzo in po Poverjeništvu za uk in bogočastje ministru<br />
prosvete poslali prošnjo za čimprejšnjo rešitev univerzitetnega<br />
32<br />
vprašanja. Kmalu zatem je prišel negativen odgovor iz Zagreba<br />
glede paralelnih slovenskih stolic na zagrebški univerzi. Že na<br />
naslednji seji 16. aprila so sprejeli sklep o začetku visokošolskega<br />
tehničnega tečaja. Člani Vseučiliške komisije so sklenili z<br />
resnostjo položaja seznaniti tudi poslance vseh treh političnih<br />
strank in jim izročiti posebno spomenico, ki jo je sestavil dr.<br />
Rostohar. Na konferenci 26. aprila so jih seznanili z dotedanjim<br />
delom Vseučiliške komisije in na njihovo željo napisali še eno<br />
spomenico. To je pripravil dr. Ramovš, v njej pa so bili obrazloženi<br />
vsi načrti za univerzo. 21<br />
V Beogradu se je premaknilo v začetku junija, ko je prišla vest,<br />
da je prosvetno ministrstvo že oddalo zakonski osnutek o<br />
ustanovitvi ljubljanske univerze ministrskemu svetu. Na 15.<br />
seji Vseučiliške komisije 5. julija <strong>1919</strong> je bilo sporočeno, da je<br />
ministrski svet že razpravljal o osnutku, da pa je bil velik odpor<br />
proti ustanovitvi medicinske fakultete. Predsednik komisije<br />
dr. Majaron je zato odšel v Beograd in ministru pojasnil nujno<br />
potrebo po medicinski fakulteti. Minister je razlago sprejel in<br />
predlagal, da bi zakon o univerzi v <strong>Ljubljani</strong> določal veljavnost<br />
beograjskega statuta tudi za ljubljansko univerzo, dokler ne bo<br />
ljubljanski univerzitetni svet predložil drugega. 23. julija <strong>1919</strong><br />
je regent podpisal Zakon o Univerzi Kraljestva Srbov, Hrvatov<br />
in Slovencev v <strong>Ljubljani</strong>, ki je izšel v Službenih novinah mesec<br />
dni za tem. S tem je bila formalno ustanovljena prva slovenska<br />
univerza, ki jo je sestavljalo pet fakultet: filozofska, pravna,<br />
teološka, tehniška in medicinska.<br />
Visokošolski tehnični tečaj<br />
Prizadevanja za slovensko univerzo pred prvo svetovno vojno<br />
so se organizacijsko večinoma naslanjala na avstrijski model<br />
univerze s štirimi fakultetami, tehnika je bila v Avstriji zunaj<br />
univerze in organizirana kot tehnična visoka šola. Ker v državi ni<br />
bilo nobene tehnične visoke šole, si je inž. Milan Šuklje, profesor<br />
na obrtni šoli, že takoj po prevratu zamislil geodetske tečaje, ki<br />
bi potekali na obrtni šoli. 22 Na sestanku 23. novembra 1918, ki<br />
so se ga udeležili tudi zastopniki slovenskih tehnikov, pa je inž.<br />
dr. Kasal izrazil željo, naj bi se po ameriškem načinu ljubljanski<br />
univerzi priklopila tudi posebna tehnična fakulteta. 23<br />
Ker so razmere dovoljevale, da bi v skromni obliki s predavanji<br />
lahko začeli takoj in s tem pomagali slovenskim študentom,<br />
ki več niso mogli študirati na avstrijskih univerzah, slovenski<br />
tehniki glede uresničitve visokošolskega študija v <strong>Ljubljani</strong> niso<br />
18 M. Stiplovšek, Vloga dr. Karla Verstovška pri ustanovitvi slovenske univerze leta <strong>1919</strong>,<br />
str. 297-298.<br />
19 AS 100, zapisnik IX. seje Vseučiliške komisije 8. 3. <strong>1919</strong>.<br />
20 AS 100, dopis Vseučiliške komisije Poverjeništvu za uk in bogočastje.<br />
21 J. Polec, Ljubljansko višje šolstvo v preteklosti in borba za slovensko univerzo, str. 163.<br />
22 Prav tam, str. 152.<br />
23<br />
Prav tam, str. 143.
Dr. Rihard Zupančič, profesor dunajske realke, je v <strong>Ljubljani</strong> predaval<br />
na tehničnem visokošolskem tečaju in bil imenovan za rednega profesorja<br />
za matematiko na Tehniški fakulteti. (ZAMU - fototeka).<br />
želeli čakati na ustanovitev univerze. V začetku leta <strong>1919</strong> je<br />
društvo inženirjev pripravilo posebno spomenico o ustanovitvi<br />
tehnične visoke šole v <strong>Ljubljani</strong> in jo 30. januarja <strong>1919</strong> predložilo<br />
Vseučiliški komisiji. Na njeni 7. seji 30. januarja jo je predstavil<br />
ing. Šuklje, ki je komisijo prosil, naj se zavzame za ustanovitev<br />
tehnične visoke šole v <strong>Ljubljani</strong>, prof. Grošelj pa je opozoril, da<br />
bi že izvršeno dejstvo igralo v prihodnosti pomembno vlogo, in<br />
predlagal, naj bi takoj, že v letnem semestru, odprli nekakšni<br />
zaposlovalni tečaji, ker potem ne bi nihče več mogel postavljati<br />
tehnike pod vprašaj. 24<br />
Vseučiliška komisija je soglasno podprla predlog o nujnosti in<br />
upravičenosti tehnične visoke šole v <strong>Ljubljani</strong>, vendar je bilo<br />
v razpravi poudarjeno, da se je kljub nujni pomoči študentom<br />
treba ustanavljanja tehnične šole lotiti prav tako temeljito kot<br />
ustanavljanja univerze.<br />
V začetku februarja, ko je deželna vlada po Poverjeništvu za uk<br />
in bogočastje prvič sploh poročala centralni vladi o potrebah<br />
visokega šolstva v <strong>Ljubljani</strong>, je bila poudarjena pomembnost<br />
tehničnega visokega šolstva in pomanjkanje tehničnih visokih<br />
šol v državi. Poverjeništvo je priporočilo vladi v Beogradu, naj se<br />
v Sloveniji ustanovi tehnika. 25<br />
Ko je v začetku marca beograjska vlada dovolila ustanovitev<br />
univerze, ki naj bo realnega tipa in naj vključuje tudi tehniko, je<br />
v načrtih tehnično visoko šolo nadomestila tehnična fakulteta.<br />
Tehnična subkomisija je pripravila podroben načrt, ki je<br />
33<br />
Dr. Maks Samec, profesor dunajske realke, je v <strong>Ljubljani</strong> predaval na<br />
tehničnem visokošolskem tečaju in bil imenovan za rednega profesorja za<br />
kemijo na Tehniški fakulteti. (ZAMU - fototeka).<br />
predvideval, da bi za prva dva letnika prevzeli učne načrte čeških<br />
in avstrijskih zavodov, s čimer bi se zagotovila slovenskim dijakom<br />
reciprociteta z njimi. V nadaljevanju pa naj bi bila tehnična<br />
fakulteta formirana tako, da bo čim bolj ustrezala potrebam in<br />
omogočila konkurenco z zahodno tehnično kulturo, slonečo<br />
na visoki znanstveni stopnji. Pouk na tehnični fakulteti naj bi<br />
se začel s prvim izrednim tečajem za gradbenike, strojnike, elektrotehnike,<br />
rudarje in geodete že 1. maja <strong>1919</strong> in naj bi trajal<br />
do 15. julija. Drugi izredni tečaj prvega letnika bi trajal od 15.<br />
avgusta do 31. oktobra, 15. novembra pa naj bi odprli tudi prvi<br />
tečaj za drugi letnik, s čimer bi se začel redni pouk za prva dva<br />
letnika. V predlogu je bila vlada pozvana, naj nemudoma odpre<br />
tri stolice, in sicer za matematiko, mineralogijo in kemijo, ter<br />
sedem honorarnih docentur z učnimi nalogi: dve za mehaniko<br />
in po eno za opisno geometrijo, geodezijo, tehnično in stavbno<br />
risanje, strojno risanje in pravoslavne predmete. 26<br />
Kandidati za zasedbo prvih treh stolic na Tehnični fakulteti<br />
so bili dr. Rihard Zupančič, dr. Karel Hinterlechner in dr.<br />
Maks Samec. Zupančič, ki je izgubil službo na Dunaju, je kot<br />
referent za univerzitetna vprašanja pri Poverjeništvu za uk<br />
24 AS 100, zapisnik VII. seje Vseučiliške komisije 30. 1. <strong>1919</strong>.<br />
25<br />
J. Polec, Ljubljansko višje šolstvo v preteklosti in borba za slovensko univerzo, str. 153-<br />
154.<br />
26<br />
AS 100, priloga št. 1 k zapisniku X. seje Vseučiliške komisije.
Dr. Milan Vidmar, docent dunajske Tehnične visoke šole, je v <strong>Ljubljani</strong><br />
predaval na tehničnem visokošolskem tečaju in bil imenovan za rednega<br />
profesorja za elektrotehniko na Tehniški fakulteti. (ZAMU - fototeka).<br />
in bogočastje dejavno sodeloval pri pripravah za ustanovitev<br />
univerze v <strong>Ljubljani</strong>, Hinterlechner in Samec pa sta bila v času,<br />
ko je Vseučiliška komisija razpravljala o njuni kandidaturi za<br />
profesorja na stolicah za mineralogijo in kemijo, še na Dunaju.<br />
Prav tako komisija zanju še ni imela strokovnih ocen. Kljub<br />
opozarjanju iz tehniških vrst, da bi se otvoritev tečajev lahko<br />
zavlekla, je dr. Rostohar zahteval, da se mora Vseučiliška komisija<br />
držati sklepov, ki jih je glede imenovanj profesorjev sprejela na<br />
svojih prvih sejah, in mora tudi zanje dobiti strokovne ocene.<br />
Zato je komisija na svoji 10. seji odložila sklepanje o predlogu<br />
za tehnično fakulteto v celoti. 27 Po predložitvi strokovnih ocen<br />
je bil na 12. seji Vseučiliške komisije soglasno sprejet predlog za<br />
imenovanje prvih treh rednih javnih profesorjev na tehniki.<br />
Med tem prispela vest, da je ustanavljanje univerze odloženo, ni<br />
zavrla že začetih priprav. Tudi poverjenik Verstovšek je menil,<br />
naj bi takoj začeli s tehničnim tečajem po že izdelanem načrtu,<br />
stroške pa naj bi črpali iz deželnega vseučiliškega fonda. 28<br />
Društvo inženirjev je na svojem občnem zboru 15. aprila sprejelo<br />
resolucijo, ki je bila 27. aprila poslana deželni vladi. V njej so<br />
zahtevali, naj se v razmerah, ko za maj načrtovana otvoritev<br />
tehnične fakultete ni več možna, začne takoj z začasnim tehnično-visokošolskim<br />
tečajem. Deželna vlada naj bi vodstvo tečaja<br />
poverila posebnemu kuratoriju in poskrbela, da se bo ta pouk<br />
priznal za absolvirani visokošolski semester. Vlada je predlogu<br />
ugodila in 2. maja <strong>1919</strong> je izšla Naredba o ustanovitvi začasnega<br />
34<br />
tehnično-visokošolskega tečaja za gradbeno, strojno-elektrotehnično,<br />
rudarsko in zemljemersko stroko, ki je določala, da<br />
bo pouk 1. in 2. izrednega semestra I. letnika potekal od maja<br />
do novembra <strong>1919</strong> po načrtu beograjske tehnične fakultete in<br />
tehničnih visokih šol na ozemlju nekdanje Avstrije. Vseučiliška<br />
komisija je deželni vladi za učno osebje na tehničnem tečaju<br />
predlagala v imenovanje: dr. Riharda Zupančiča za matematiko<br />
I, ing. Jaroslava Foersterja za opisno geometrijo, ravnatelja višje<br />
gimnazije prof. Jožeta Mazija za vaje iz opisne geometrije (njemu<br />
se dodelita kot asistenta ing. Ladislav Bevc in tehnik Milan<br />
Fakin), dr. ing. Milana Vidmarja za mehaniko I, prof. dr. Maksa<br />
Samca za splošno kemijo, prof. dr. Pavla Grošlja za mineralogijo,<br />
arh. ing. Ivana Vurnika za tehnično risanje, ing. M. Mihorja za<br />
strojno risanje, ing. dr. Miroslava Kasala za situacijsko risanje,<br />
ing. Lea Novaka za nižjo geodezijo in ing. Ladislava Bevca tudi<br />
še kot asistenta za geodetske vaje. 29<br />
Deželna vlada je imenovanja izvršila 19. maja. Istega dne je bila<br />
tudi svečana otvoritev tečajev, ki so se je udeležili predsednik<br />
deželne vlade Janko Brejc, poverjenik Verstovšek, podžupan<br />
Triller, člani Vseučiliške komisije in društva inženirjev ter celoten<br />
profesorski zbor. Slavnostnim otvoritvenim govorom sta sledili<br />
uvodni predavanji dr. Milana Vidmarja Inženjer - filozof in stroj<br />
- velikan ter dr. Riharda Zupančiča O matematiki v tehnični<br />
znanosti.<br />
Pouk je potekal neprekinjeno od maja do novembra. Na urniku<br />
je bilo tedensko v prvem semestru 32 ur predavanj in 32 ur vaj.<br />
V drugem semestru je bilo opravljenih 36 ur predavanj in 38 ur<br />
vaj na teden. V tem času so slušatelji osvojili snov popolnega<br />
I. letnika tehnične visoke šole, jeseni <strong>1919</strong>. leta pa so se lahko<br />
vpisali v III. semester ljubljanske tehnične fakultete. Predavanja<br />
na visokošolskem tehničnem tečaju štejemo za prva univerzitetna<br />
predavanja v <strong>Ljubljani</strong>.<br />
Matičarji prve slovenske univerze<br />
Sprejetju Zakona o ustanovitvi <strong>Univerze</strong> Kraljestva Srbov,<br />
Hrvatov in Slovencev v <strong>Ljubljani</strong> je sledilo imenovanje njenih<br />
matičarjev. Zadnjega avgusta leta <strong>1919</strong> je regent imenoval prve<br />
profesorje novoustanovljene univerze. Teološki fakulteti je s<br />
svojo tradicijo in strokovnim osebjem nudilo kadrovsko osnovo<br />
ljubljansko bogoslovno učilišče. Prvi trije redni profesorji so<br />
bili izbrani iz vrst profesorskega kadra te ustanove. Strokovna<br />
mnenja za njihovo izvolitev je prispevala zagrebška bogoslovna<br />
27 AS 100, zapisnik X. seje Vseučiliške komisije, 15. 3. <strong>1919</strong>.<br />
28<br />
29<br />
Znesek 50 000 gld., ki ga je deželni odbor v skladu s sklepom seje 3. 3. 1897 naložil iz pri-<br />
bitkov samostojne naklade na žganje. K temu znesku je v letih 1899 in 1900 prispeval<br />
še po 20 000 gld. letno. Obresti od tega zneska naj bi se porabile za ustanove slušateljem<br />
ljubljanskega vseučilišča. V začetku leta <strong>1919</strong> je ta vsota znašala 717 000 gld.<br />
AS 100, predlog Vseučiliške komisije poverjeništvu za uk in bogočastje za imenovanje<br />
učnih moči na tehničnem tečaju, 11. 5. <strong>1919</strong>.
Dr. Aleš Ušeničnik, profesor na ljubljanskem<br />
bogoslovju, je bil imenovan za rednega<br />
profesorja filozofije na Teološki fakulteti.<br />
(ZAMU - fototeka).<br />
Dr. Franc Ušeničnik, profesor na ljubljanskem<br />
bogoslovju, je bil imenovan za rednega<br />
profesorja za pastoralno teologijo na<br />
Teološki fakulteti in bil izvoljen za njenega<br />
prvega dekana. (ZAMU - fototeka).<br />
fakulteta. Dr. Aleš Ušeničnik, profesor dogmatike, je postal<br />
redni profesor filozofije, dr. Franc Ušeničnik, profesor pastirstva,<br />
etike in vzgojeslovja, je bil imenovan za rednega profesorja za<br />
pastoralno teologijo, dr. Janez Zorè, profesor cerkvene zgodovine<br />
in cerkvenega prava, pa je bil imenovan za rednega profesorja<br />
teološke fakultete s tega področja. Na Pravni fakulteti so bili<br />
imenovani štirje redni profesorji: redni prof. dunajske univerze<br />
dr. Ivan Žolger za mednarodno pravo, izredni prof. černoviške<br />
univerze dr. Leonid Pitamic za upravno pravo, privatni docent<br />
zagrebške univerze dr. Bogumil Vošnjak za javno jugoslovansko<br />
pravo in kustos univerzitetne biblioteke v Pragi dr. Ivan Žmavc<br />
za narodno gospodarstvo. Prvi profesorski kolegij Filozofske<br />
fakultete so sestavljali: redni profesor černoviške univerze dr.<br />
Josip Plemelj, ki je bil imenovan na stolico za matematiko, redni<br />
profesor graške univerze dr. Rajko Nahtigal za splošno jugoslovansko<br />
filologijo, privatni docent graške univerze dr. Fran<br />
Ramovš za slovenski jezik in kustos Dvorne knjižnice na Dunaju<br />
dr. Ivan Prijatelj za zgodovino slovanskih literatur novejše dobe s<br />
posebnim ozirom na slovensko literaturo. Na Tehniški fakulteti<br />
so bili imenovani profesorji, ki so že predavali na visokošolskem<br />
tehničnem tečaju: prof. dunajske realke dr. Rihard Zupančič za<br />
matematiko, rudarski svetnik geološkega zavoda na Dunaju dr.<br />
Karel Hinterlechner za mineralogijo in petrografijo, profesor<br />
dunajske realke dr. Maks Samec za kemijo in docent dunajske<br />
tehnike dr. ing. Milan Vidmar za elektrotehniko. Na Medicinski<br />
fakulteti sta bila imenovana dva redna profesorja, oba pred<br />
tem privatna docenta češke univerze v Pragi: dr. Albert Botteri<br />
za oftalmologijo in dr. medicine in filozofije Alfred Šerko za<br />
nevrologijo in psihiatrijo, prosektor Deželne bolnice v <strong>Ljubljani</strong><br />
35<br />
Dr. Janez Zorè, profesor na ljubljanskem<br />
bogoslovju, je bil imenovan za rednega<br />
profesorja cerkvene zgodovine in cerkvenega<br />
prava na Teološki fakulteti. (ZAMU<br />
- fototeka).<br />
dr. Janez Plečnik pa je bil imenovan za izrednega profesorja za<br />
patološko anatomijo.<br />
Delo Univerzitetnega sveta<br />
Dr. Ivan Žolger, redni profesor dunajske<br />
univerze, je bil imenovan za rednega<br />
profesorja mednarodnega prava na Pravni<br />
fakulteti. (Prager Presse, 7. junij 1925).<br />
Z ustanovitvijo univerze se je delo Vseučiliške komisije počasi<br />
zaključevalo. V desetih mesecih delovanja se je sestala na devetnajstih<br />
sejah, od teh sta bili dve izredni. V septembru <strong>1919</strong> je<br />
imela še dve seji. Predzadnje (11. septembra) so se udeležili tudi<br />
novoimenovani redni profesorji, ki so se 18. septembra sestali<br />
kot Univerzitetni svet. Ta je kot najvišji organ novoustanovljene<br />
univerze pod predsedstvom Josipa Plemlja, namestnika Riharda<br />
Zupančiča in poslovodje Frana Ramovša prevzel posle Vseučiliške<br />
komisije in vodil delo za odprtje univerze. Na prvi seji Univerzitetnega<br />
sveta je bil med drugimi v zvezi z univerzitetnim pečatom<br />
in po obrazložitvi prof. Nahtigala soglasno sprejet sklep, da se kot<br />
oficialni naslov rabi samostalnik 'univerza' in pridevnik 'univerzitetni',<br />
ker tuji zavodi, s katerimi bo prišla univerza prej ali slej<br />
v korespondenčni stik, naslova kakor 'vseučilišče' ne bi razumeli<br />
in ker slednji izraz ne podaja bistvo te šole. 30<br />
Do konstituiranja fakultetnih svetov in izvolitve rektorja in<br />
dekanov je Univerzitetni svet prevzel v upravo vse univerzitetne<br />
in fakultetne zadeve. Pred seboj je imel več težkih nalog. Nerešeno<br />
je bilo vprašanje prostorov za novo univerzo, potrebno je bilo<br />
izpopolniti profesorski zbor, da se bodo lahko začela predavanja<br />
30<br />
ZAMU IV, zapisnik seje Univerzitetnega sveta 18. 9. <strong>1919</strong>.
Dr. Leonid Pitamic, izredni profesor černoviške<br />
univerze, je bil imenovan za rednega<br />
profesorja za upravno pravo na Pravni<br />
fakulteti in bil izvoljen za njenega prvega<br />
dekana. (ZAMU - fototeka).<br />
Dr. Rajko Nahtigal, redni profesor graške<br />
univerze, je bil imenovan za rednega profesorja<br />
za splošno jugoslovansko filologijo na<br />
Filozofski fakulteti in bil izvoljen za njenega<br />
prvega dekana. (ZAMU - fototeka).<br />
na glavnih stolicah vseh fakultet, profesorjem je bilo potrebno<br />
zagotoviti stanovanja v <strong>Ljubljani</strong>, odprto je bilo vprašanje<br />
nastanitve in oskrbe bodočih študentov, nejasno je bilo tudi<br />
vprašanje univerzitetne zakonodaje. 3. člen zakona o univerzi v<br />
<strong>Ljubljani</strong> je nalagal, da se mora univerza do izdelave posebnih<br />
zakonov zanjo upravljati po zakonu in uredbah, veljavnih za<br />
beograjsko univerzo z dne 27. februarja 1905 in 23. julija <strong>1919</strong>.<br />
Ob tem je Majaron menil, da se splošne uredbe dokaj ujemajo z<br />
uredbami univerz, ki so jim bile znane, in s predlogi Vseučiliške<br />
komisije, ne pa tudi uredbe za posamezne fakultete, zlasti kar<br />
se tiče učnega gradiva, razporeditve pouka in izpitov, zato da<br />
bodo morali fakultetni sveti predlagati spremembe, fakultetna<br />
sveta teološke in medicinske fakultete pa bosta morala izdelati<br />
posebne uredbe, ker ti dve fakulteti na beograjski univerzi nista<br />
obstajali. 31<br />
Fakultetni svet Teološke fakultete je izdelal podrobno fakultetno<br />
uredbo in jo predložil Univerzitetnemu svetu. Ta je v pričakovanju<br />
skorajšnjega univerzitetnega zakona in obče univerzitetne<br />
uredbe, ki bi pomenila ponovno preurejanje fakultetnih uredb,<br />
svetoval odlog do sprejetja novih predpisov. Ker novega zakona<br />
ni bilo, se je Fakultetni svet obrnil na Ministrstvo prosvete<br />
s prošnjo, da bi se Teološka fakulteta do sprejetja novega<br />
univerzitetnega zakona ravnala po uredbah zagrebške teološke<br />
fakultete. 32 Univerzitetni svet je junija 1920 za ljubljansko<br />
Teološko fakulteto sprejel določbe za strokovne izpite, ki so jih<br />
uporabljali v Zagrebu. Od 24. decembra 1920 pa je po odloku<br />
Ministrstva prosvete veljal tudi zagrebški rigorozni red.<br />
Pravna fakulteta je izdelala načrt Naredbe o pravoslovnih in državoslovnih<br />
študijah in teoretičnih izpitih na Univerzi Kraljestva<br />
36<br />
Dr. Fran Ramovš, privatni docent graške<br />
univerze, je bil imenovan za rednega<br />
profesorja za slovenski jezik na Filozofski<br />
fakulteti. (ZAMU - fototeka).<br />
Dr. Ivan Prijatelj, kustos Dvorne knjižnice<br />
na Dunaju, je bil imenovan za rednega<br />
profesorja za zgodovino slovanskih<br />
literatur novejše dobe s posebnim ozirom na<br />
slovensko literaturo na Filozofski fakulteti.<br />
(ZAMU - fototeka).<br />
SHS v <strong>Ljubljani</strong> in ga predložila takratni deželni vladi, ki je<br />
naredbo sprejela in 17. aprila 1920 razglasila v Uradnem listu<br />
Deželne vlade za Slovenijo. 33 Nova država Srbov, Hrvatov in<br />
Slovencev je namreč odločila, da naj ostane – do poenotenja<br />
prava v državi – v veljavi staro pravo. To in poznavanje avstrijskega<br />
sistema pravniškega izobraževanja sta bila razloga, da je bil<br />
študij organiziran tako kot na avstrijskih univerzah. 34<br />
Povojne razmere tudi na Filozofski fakulteti niso dopuščale<br />
neposredne uporabe beograjskega izpitnega reda, ker ta ni<br />
omogočal zaključka študija študentom, ki so študirali na<br />
avstrijskih univerzah, nekateri so ga tudi že absolvirali in kot<br />
suplenti že poučevali, poleg tega pa je bila tudi organizacija<br />
srednjih šol v Sloveniji taka, da ni omogočala zaposlitve<br />
kandidatom, ki bi diplomirali iz take skupine predmetov, ki se<br />
na slovenskih srednjih šolah niso poučevale, ali pa le v manjšem<br />
obsegu. Fakultetni svet je zato z odobritvijo Univerzitetnega<br />
sveta izdelal nov izpitni red, ki je temeljil na predpisih za<br />
diplomski in profesorski izpit, ki so bili v veljavi v predvojni<br />
Srbiji, upošteval pa je, predvsem glede izpitnih skupin, tudi bivše<br />
avstrijske predpise. 35<br />
Pouk na Tehniški fakulteti je potekal po načrtu beograjske<br />
tehnične fakultete in tehničnih visokih šol na ozemlju nekdanje<br />
31 J. Polec, Ljubljansko višje šolstvo v preteklosti in borba za slovensko univerzo, str. 182-<br />
188.<br />
32 Zgodovina slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> do leta 1929, str. 322-323.<br />
33 Prav tam, str. 293<br />
34 V. Simič, Pravna fakulteta, str. 623.<br />
35<br />
Zgodovina slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> do leta 1929, str. 288-289.
Dr. Josip Plemelj, redni profesor černoviške univerze, je bil imenovan za rednega profesorja<br />
za matematiko na Filozofski fakulteti. Na seji Univerzitetnega sveta 12. novembra <strong>1919</strong> je<br />
bil izvoljen za prvega rektorja ljubljanske univerze. (ZAMU - fototeka).<br />
Avstrije. Delokrog Medicinske fakultete je bil omejen na<br />
predavanja in izpite prvega medicinskega rigoroza, 36 učni načrt<br />
je bil povzet po načrtu zagrebške medicinske fakultete. 37 Poseben<br />
zakon, ki bi urejal delovanje ljubljanske univerze, ni nikoli izšel,<br />
saj se je že marca 1920 začel pripravljati enoten univerzitetni<br />
zakon za vse univerze v državi, ki pa je izšel šele leta 1930.<br />
V začetku oktobra so vse fakultete pripravile proračune, ki jih je<br />
beograjsko ministrstvo znižalo, pa tudi z nakazilom odobrenih<br />
sredstev so v Beogradu zavlačevali. Proti temu so konec decembra<br />
nastopili študenti s protestno akcijo, v kateri so se zavzeli tudi<br />
za čimprejšnje imenovanje novih profesorjev. Z imenovanji<br />
konec januarja 1920 so se v drugem semestru izpopolnjevale<br />
posamezne stolice, v letnem semestru prvega študijskega leta so<br />
se začela tudi predavanja na Pravni fakulteti.<br />
Zimski semester prvega študijskega leta se je uradno začel 1.<br />
decembra. Prvo predavanje na ljubljanski univerzi o historični<br />
gramatiki slovenskega jezika je imel 3. decembra prof. dr. Fran<br />
Ramovš. 38 Predavanja in vaje so potekala redno do 15. marca,<br />
poletni semester se je začel 6. aprila in trajal do 30. junija. Ob<br />
37<br />
zaključku prvega študijskega leta je v okviru turneje po slovenskih<br />
krajih ljubljansko univerzo obiskal prestolonaslednik in regent<br />
Aleksander.<br />
Izpopolnitev univerze<br />
Na seji Univerzitetnega sveta 12. novembra so bili izvoljeni<br />
prvi stalni univerzitetni funkcionarji. Za prvega rektorja je bil<br />
izvoljen prof. Josip Plemelj, prorektor je postal prof. Rihard<br />
Zupančič. Fakultete so izvolile svoje prve dekane in prodekane.<br />
Na Filozofski fakulteti je bil za dekana izvoljen prof. Rajko<br />
Nahtigal, za prodekana prof. Ivan Prijatelj, na Medicinski za<br />
dekana prof. Alfred Šerko, za prodekana prof. Albert Botteri, na<br />
Tehniški za dekana prof. Karel Hinterlechner, za prodekana prof.<br />
Maks Samec; na Teološki za dekana prof. Franc Ušeničnik, za<br />
prodekana prof. Janez Zorè. Fakultetni svet Pravne fakultete se<br />
je sestal v Parizu, kjer so njegovi člani še vedno delovali v sestavu<br />
mirovne delegacije, in za dekana izvolili prof. Leonida Pitamica,<br />
za prodekana pa prof. Gregorja Kreka. Profesor Pitamic se je v<br />
domovino vrnil v začetku januarja in prevzel nadaljnje organizacijsko<br />
delo za fakulteto.<br />
Po izvolitvi dekanov je bila konstituirana Univerzitetna uprava,<br />
ki so jo sestavljali rektor kot predsednik ter dekani vseh fakultet,<br />
in od Univerzitetnega sveta prevzela naloge, ki so ji bile določene<br />
z zakonom o univerzi: skrbeti za finančne zadeve univerze, njeno<br />
premoženje, poslopje in druga poslopja, ki so potrebna za pouk,<br />
odločati o podelitvi državnih podpor študentom, predlagati<br />
Ministrstvu prosvete uradniško osebje in skrbeti za nastavitev<br />
honorarnega učnega osebja. 39<br />
V času zimskega semestra so si posamezni fakultetni sveti skupaj<br />
z Univerzitetnim svetom prizadevali za kadrovsko izpopolnitev<br />
fakultet, da bi se zasedle vse nujno potrebne stolice. Na<br />
Filozofski fakulteti je bil poleg matičarjev kot redni profesor za<br />
geografijo nastavljen še dr. Artur Gavazzi, za izredne profesorje<br />
pa: dr. Ljudmil Hauptman za zgodovino srednjega veka, dr.<br />
Nikola Radojčić za zgodovino Srbov in Hrvatov, dr. Karel<br />
Ozvald za pedagogiko, dr. Marijan Salopek za geologijo in dr.<br />
Jovan Hadži za zoologijo. Za docenta sta bila imenovana dr.<br />
Jakob Kelemina za germansko filologijo in dr. Izidor Cankar za<br />
umetnostno zgodovino. Honorarna profesorja sta bila dr. Ivan<br />
Lunjak za klasično filologijo in dr. Josip Mantuani za zgodovino<br />
antične umetnosti in arheologijo; honorarna učitelja pa dr.<br />
Josip Pipenbacher, ki je vodil latinski, in dr. Josip Debevec, ki<br />
je vodil grški proseminar. Fakultetni svet Filozofske fakultete<br />
je dovolil izredna predavanja iz filozofije dr. Francetu Webru,<br />
36 Prav tam, str. 299.<br />
37 Z. Zupanič Slavec, Medicinska fakulteta, str. 551.<br />
38 A. Benedetič, Pot do slovenske univerze, str. 93.<br />
39<br />
AS 100, zakon o univerzi v Beogradu, 1905.
Dr. Karel Hinterlechner, rudarski<br />
svetnik geološkega zavoda na Dunaju, je<br />
bil imenovan za rednega profesorja za<br />
mineralogijo in petrografijo na Tehniški<br />
fakulteti. (ZAMU - fototeka).<br />
Dr. Albert Botteri, privatni docent češke<br />
univerze v Pragi, je bil imenovan za<br />
rednega profesorja za oftalmologijo na<br />
Medicinski fakulteti. (ZAMU - fototeka).<br />
privatnemu docentu zagrebške univerze, kot gostujoči profesor<br />
pa je botaniko po 5 ur na teden predaval dr. Franc Jesenko, redni<br />
profesor na »šumarsko-gospodarski« fakulteti v Zagrebu. 40<br />
Od štirih matičarjev Pravne fakultete Ivan Žmavc, bibliotekar<br />
na praški univerzi, imenovanja ni sprejel in je ostal v Pragi.<br />
Tudi profesor Bogumil Vošnjak svoje službe ni nastopil, ker<br />
je bil izvoljen za poslanca v ustavodajno skupščino in za tem<br />
imenovan za veleposlanika v Pragi. V prvem letnem semestru na<br />
Pravni fakulteti tudi Ivan Žolger ni predaval, ker je bil še vedno<br />
pri mirovni delegaciji v Parizu. V prvem študijskem <strong>letu</strong> so bili<br />
za redne profesorje na Pravni fakulteti imenovani še: dr. Gregor<br />
Krek za rimsko in državljansko pravo, dr. Anton Skumovič za<br />
rimsko pravo in civilni pravni red, dr. Metod Dolenc za kazensko<br />
pravo in kazenski pravni red in dr. Fran Eller za finančno pravo<br />
in finančno vedo. Za izrednega profesorja za cerkveno pravo<br />
je bil imenovan dr. Rado Kušej, kot honorarna profesorja pa<br />
sta začela predavati: dr. Janko Polec kazensko pravo in jugoslovansko<br />
pravno zgodovino ter dr. Milan Škerlj trgovsko in<br />
menično pravo. Poleg teh so pravnikom predavali še honorarni<br />
učitelji: meddržavno zasebno in kazensko pravo dr. Stanko<br />
Lapajne, upravno pravo pa dr. Bogumil Senekovič in dr. Henrik<br />
Steska. 41<br />
Na Medicinski fakulteti sta poleg treh matičarjev kot honorarna<br />
38<br />
Dr. Alfred Šerko, privatni docent češke<br />
univerze v Pragi, je bil imenovan za<br />
rednega profesorja za nevrologijo in<br />
psihiatrijo na Medicinski fakulteti in<br />
bil izvoljen za njenega prvega dekana.<br />
(ZAMU - fototeka).<br />
Dr. Janez Plečnik, prosektor Deželne bolnice<br />
v <strong>Ljubljani</strong>, je bil imenovan za izrednega<br />
profesorja za patološko anatomijo na Medicinski<br />
fakulteti. (ZAMU - fototeka).<br />
učitelja predavala dr. Pavel Grošel biologijo, dr. Josip Reisner pa<br />
fiziko.<br />
Na Tehniški fakulteti je v prvem študijskem <strong>letu</strong> dr. Alojz Král<br />
postal izredni profesor za tehnično mehaniko, docent Ivan<br />
Vurnik je predaval stavbinstvo, honorarni profesor Ivan Arh pa<br />
zemljemerstvo. Honorarni učitelji na Tehniški fakulteti so bili:<br />
Josip Mazi za opisno geometrijo, Leo Novak za nižjo geodezijo,<br />
Rado Kregar za geodetsko risanje, Alfonz Gspan za tehniko<br />
katastra, Ciril Pirc za sferično astronomijo, dr. Valentin Kušar za<br />
fiziko, dr. Marij Rebek za kemijo, Josip Zidanšek za »zemljedelstvo«,<br />
dr. Milan Škerlj, ki je poučeval osnovne nauke veljavnega<br />
civilnega prava za tehnike, dr. Edvard Pajnič zakone in naredbe<br />
za geodete, Ivan Škarja upravno pravo, dr. Albin Kandare knjigovodstvo,<br />
dr. Otmar Krajec higieno, dr. Mavricij Rus prvo pomoč<br />
in Stane Premelč mehanično tehnologijo. 42<br />
Na Teološki fakulteti sta bila za redna profesorja imenovana<br />
še: dr. Josip Srebrnič za starokrščansko slovstvo in zgodovino<br />
grškokatoliških slovanskih cerkva in dr. Franc Grivec za osnovno<br />
bogoslovje. Izredna profesorja sta postala: dr. Franc Lukman za<br />
40 ZAMU IV-208, seznam učnega osebja v študijskem <strong>letu</strong> <strong>1919</strong>/20.<br />
41 Prav tam. Zgodovina slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong>, 292-295.<br />
42 ZAMU IV-208, seznam učnega osebja v študijskem <strong>letu</strong> <strong>1919</strong>/20.
Poslopje Deželnega dvorca, v katerem so jeseni leta <strong>1919</strong> dobili prostore Filozofska in Pravna fakulteta ter univerzitetni uradi. Tehniška fakulteta je gostovala v Obrtni šoli in v kleti Realke,<br />
za Teološko fakulteto je <strong>Univerza</strong> sklenila najemno pogodbo za Alojzijevišče, Medicinska fakulteta pa se je naselila v prosekturi Deželne bolnice. (ZAMU - fototeka).<br />
historično dogmatiko in dr. Matija Slavič za biblične vede Stare<br />
zaveze. Docent dr. Andrej Snoj je predaval biblične vede Nove<br />
zaveze, honorarna profesorja sta bila dr. Gregor Rožman za<br />
kanonično pravo in dr. Josip Ujčič za moralno teologijo. Kot<br />
honorarni učitelji so na Teološki fakulteti predavali dr. Janez<br />
Fabijan sistematično dogmatiko, dr. Josip Demšar katehetiko<br />
in pedagogiko, dr. Stanko Premrl cerkveno glasbo. dr. Mihael<br />
Opeka homiletiko in dr. Franc Kimovec krščansko arheologijo<br />
in cerkveno umetnost. 43<br />
Prostori<br />
Marca <strong>1919</strong> je bila pri Vseučiliški komisiji imenovana tudi<br />
subkomisija za nastanitev univerze z nalogo poiskati primerno<br />
stavbo za začasno nastanitev univerze v <strong>Ljubljani</strong>. Komisija je<br />
na svojih sejah ugotovila, da so bila v tistem času v <strong>Ljubljani</strong><br />
prenapolnjena tako zasebna stanovanja kot tudi javne zgradbe<br />
in da ni računati na druge stavbe kot vojašnice, ki jih je bilo<br />
tedaj v <strong>Ljubljani</strong> šest. Komisija je zato menila, da bi eno lahko<br />
namenili za univerzo. Najprimernejše se ji je zdelo novo poslopje<br />
39<br />
Domobranske vojašnice, ki je imela ugodno lego v bližini Deželne<br />
bolnice, kar bi ustrezalo predvsem medicinski fakulteti. Poslopje<br />
je imelo v treh nadstropjih 95 prostorov, ki bi po mnenju komisije<br />
začasno zadostovali za štiri fakultete, bogoslovna fakulteta pa bi<br />
se nastanila v Alojzijevišču. Subkomisija se je zavedala, da je s<br />
tem predlogom posegla v vojaško področje, vendar je računala da<br />
bodo gotovo tudi merodajni vojaški krogi z veseljem pozdravili<br />
namero, da pride čim preje i slovensko pleme troedinega naroda<br />
do svojega zasluženega kulturnega ognjišča. 44 Vseučiliška komisija<br />
je nato večkrat urgirala pri vojnem ministru generalu Hadžiću<br />
v Beogradu, ki je končno odgovoril, da lahko o tem odloča le<br />
vojaški poveljnik v <strong>Ljubljani</strong>. Delegacija Univerzitetnega sveta<br />
je 21. septembra zato šla h generalu Smiljaniću in ga zaprosila<br />
za nastanitev univerze v Domobranski vojašnici. Odgovor je bil<br />
negativen. Za tem je ljubljanska vlada ponudila Deželni dvorec<br />
in Obrtno šolo, za katero univerza ni bila preveč navdušena,<br />
bolj sta jo zanimale Realka in Gluhonemnica. 45 Končno se je<br />
43 Prav tam.<br />
44 AS 100, poročilo subkomisije za nastanitev Vseučiliški komisiji.<br />
45<br />
M. Mikuž, Gradivo za zgodovino univerze v <strong>Ljubljani</strong>, 64-65.
univerza nastanila v drugem in delu prvega nadstropja Deželnega<br />
dvorca, kjer sta dobili prostore Filozofska in Pravna fakulteta<br />
ter univerzitetni uradi (rektorat, štirje dekanati ter računska in<br />
kvesturna pisarna). <strong>Univerza</strong> je v Deželnem dvorcu zasedla 24<br />
sob in kabinetov. Tehnika je že s tehničnim tečajem gostovala<br />
v Obrtni šoli, kjer je za prvo študijsko leto dobila 8 sob, poleg<br />
teh je zasedala še polovico kletnih prostorov v poslopju Realke,<br />
ki jih je Kemijskemu inštitutu brezplačno ponudila Kranjska<br />
hranilnica. Za Teološko fakulteto je univerza sklenila najemno<br />
pogodbo s škofijskim ordinariatom za prostore v Alojzijevišču.<br />
Do začetka predavanj je fakulteta v njem uredila dve predavalnici<br />
in profesorsko sobo, ostale prostore je za prvo študijsko<br />
leto dobila v Semenišču, kjer je bila tudi dekanska pisarna.<br />
Medicinska fakulteta se je naselila v prosekturi Deželne bolnice,<br />
ki so ji dozidali nadstropje in adaptirali kleti, spomladi leta 1920<br />
pa so za prosekturnim poslopjem ob Zaloški cesti začeli graditi<br />
nov anatomsko-fiziološki inštitut. 46 Pravna fakulteta je imela v<br />
Deželnem dvorcu dve predavalnici in eno seminarsko sobo, ki je<br />
služila tudi kot predavalnica. 47<br />
Prostori, ki jih je univerza zasedala v prvem študijskem <strong>letu</strong>, niso<br />
zadostovali potrebam, zaradi tega so predavanja potekala tudi v<br />
Narodnem muzeju in raznih srednjih šolah v času, ko jih te niso<br />
potrebovale. Za naslednje študijsko leto se je nakazovala še večja<br />
stiska, zaradi pomanjkanja prostorov je prišlo celo do enodnevne<br />
stavke študentov. Univerzitetni svet se je trudil, da bi univerza<br />
dobila na voljo cel Deželni dvorec, dokončno rešitev prostorske<br />
problematike pa je videl v gradnji novega univerzitetnega<br />
poslopja paviljonskega tipa, ki bi omogočal postopno gradnjo.<br />
Knjižnica<br />
Marca <strong>1919</strong>, ko so se z ustanovitvijo subkomisij pri Vseučiliški<br />
komisiji začele dokončne priprave na ustanovitev univerze v<br />
<strong>Ljubljani</strong>, je bila ustanovljena tudi subkomisija za vseučiliško<br />
knjižnico, ki je do poletja <strong>1919</strong> obravnavala tri različne<br />
koncepte bodoče univerzitetne knjižnice. Po enem predlogu<br />
naj bi univerzitetna knjižnica svoje začetne fonde pridobila z<br />
združitvijo knjižničnega gradiva vseh javnih knjižnic in arhivov<br />
na slovenskem ozemlju. Drugi predlog je zagovarjal razvoj<br />
inštitutskih knjižnic brez osrednje univerzitetne knjižnice, kar<br />
naj bi bila najuspešnejša podlaga za znanstveno delo univerze.<br />
Tretja možnost, ki jo je predlagal odsek za vseučiliško knjižnico,<br />
je bila revitalizacija Državne študijske knjižnice, nekdaj Licejske<br />
knjižnice, ki je bila prva javna znanstvena knjižnica v <strong>Ljubljani</strong><br />
in je bila zaradi bogatih in strokovno obdelanih fondov dobra<br />
osnova za univerzitetno knjižnico. Državna študijska knjižnica<br />
naj bi ostala v tedanjih prostorih, za novo gradivo prihodnje<br />
vseučiliške knjižnice pa naj bi se pripravili in opremili prostori v<br />
poslopju, ki bo služilo univerzi. Ob ustanovitvi univerze ni prišlo<br />
tudi do ustanovitve univerzitetne knjižnice. Razlogi za to so bili<br />
verjetno formalni, saj beograjski statut ni predvideval univerzi-<br />
40<br />
tetne knjižnice, zato bi bilo to mogoče ustanoviti le s posebnim<br />
zakonom. Za potrebe študentov in profesorjev so fakultete,<br />
seminarji in inštituti začeli ustanavljati lastne knjižnice. 48 Za<br />
nabavo nujno potrebne strokovne literature v tujini so poskrbeli<br />
profesorji. Sami s svojimi zvezami so brezplačno pridobivali<br />
zbirke in knjige ali pa so jih nabavljali pod roko za nizko ceno. In<br />
to tedaj, ko sami zase niso bili gotovi, ali jim bo mogoča najskromnejša<br />
materialna eksistenca. 49 Karel Hinterlechner je predlagal<br />
in izvedel nakup dela privatne knjižnice upokojenega ravnatelja<br />
geološkega državnega zavoda na Dunaju Guidona Stacheja za<br />
3000 K. Knjižnica je vsebovala veliko del, ki so se nanašala na<br />
slovensko ozemlje, saj je Stache skoraj vse svoje življenje delal kot<br />
geolog na slovenskem ozemlju. 50 Prof. Maks Samec je ob svoji<br />
selitvi z Dunaja v Ljubljano po naročilu poverjenika Verstovška<br />
nabavil knjige in učila za tehnični tečaj po seznamu, ki ga je<br />
pripravil zbor docentov. 51 Profesor Zupančič je v vlogi deželnega<br />
kurirja ob potovanju na mirovno konferenco v Parizu nakupil<br />
knjig v vrednosti 525 F. V začetku leta 1920 sta seminarju za<br />
slovansko filologijo del svoje biblioteke poklonila Slovenska<br />
matica in jezikoslovec prof. Maks Pleteršnik. 52<br />
Vpis v prvo študijsko leto in prva generacija<br />
študentov<br />
Jeseni <strong>1919</strong> so priprave za začetek dela prve slovenske univerze<br />
potekale uspešno in Univerzitetni svet je 9. oktobra v dnevnem<br />
časopisju lahko objavil inskripcijski rok v zimski semester prvega<br />
študijskega leta, in sicer od 15. novembra do 1. decembra.<br />
Določila o vpisu beograjske univerzitetne uredbe je Univerzitetni<br />
svet <strong>Univerze</strong> Kraljestva SHS na svoji seji 10. oktobra <strong>1919</strong><br />
nekoliko spremenil in izdal prirejena navodila za inskripcijo. Ta<br />
so določala, da mora kandidat za redni študij dekanu fakultete<br />
predložiti zrelostno spričevalo, če je že bil vpisan na kakšni drugi<br />
univerzi, pa odhodno spričevalo. Dekan potrdi sprejemni list, če<br />
so za vpis izpolnjeni vsi pogoji. Študent mora za vsako predavanje<br />
izpolniti še posebno prijavnico. S pravilno izpolnjenimi obrazci 53<br />
ga univerzitetna pisarna na podlagi od dekana potrjenega<br />
sprejemnega lista vpiše v univerzitetno matriko. Univerzitetna<br />
pisarna hrani osebni izkaz, študent pa prejme indeks. Plačati<br />
mora tudi imatrikularno pristojbino. Za vpis izrednih slušateljev<br />
je veljal isti vpisni postopek, le da ti niso imeli indeksa, ampak so<br />
46 Zgodovina slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> do leta 1929, str. 300.<br />
47 Prav tam, 293.<br />
48 L. Šetinc, Narodna in univerzitetna knjižnica, str. 11-727.<br />
49 Zgodovina slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> do leta 1929, str. 241.<br />
50 ZAMU, IV-208, Hinterlechnerjev dopis poverjeništvu za uk in bogočastje.<br />
51 ZAMU, IV-208, obračun Maksa Samca za nabavo knjig in učil na Dunaju.<br />
52 ZAMU, IV-208, dopis Univerzitetnega sveta Ministrstvu prosvete.<br />
53<br />
Formularje za univerzitetne dokumente je pripravil prorektor Rihard Zupančič.
Naslovnica indeksa predavanj za redne slušatelje <strong>Univerze</strong> Kraljestva<br />
Srbov, Hrvatov in Slovencev v <strong>Ljubljani</strong> iz prvih let njenega delovanja.<br />
(ZAMU VII–85).<br />
predavanja vpisovali v poseben obrazec. Izredni študentje niso<br />
bili imatrikulirani in niso mogli polagati izpitov. 54<br />
V prvi semester se je vpisalo 694 študentov, in sicer: 244 na<br />
Filozofsko, 67 na Medicinsko, 282 na Tehniško in 101 na<br />
Teološko fakulteto. Na Filozofski in Teološki fakulteti so se<br />
začela predavanja v vseh semestrih, na Medicinski v prvem, na<br />
Tehniški pa v prvem in tretjem semestru. V letnem semestru je z<br />
rednim delom začela tudi Pravna fakulteta, na katero se je vpisalo<br />
241 študentov. Skupno je bilo v letnem semestru vpisanih že<br />
763 študentov. Med vpisanimi je bila večina moških. V prvem,<br />
zimskem semestru je bilo redno vpisanih 18 žensk (Filozofska<br />
10, Medicinska 6, Tehniška 2), poleg teh je bilo izredno vpisanih<br />
še 6 študentk na Filozofski fakulteti. V letnem semestru se je z<br />
dvema redno vpisanima na Pravni fakulteti in tremi na Tehniški<br />
fakulteti število redno vpisanih študentk dvignilo na 21, ob 4<br />
izredno vpisanih na Filozofski fakulteti je bilo tako študentk 25.<br />
Malo je bilo tudi izrednih študentov. V zimskem semestru 24,<br />
v letnem pa 25. Glede na narodnost so bili v zimskem semestru<br />
41<br />
poleg Slovencev vpisani še: 1 Srb, 23 Hrvatov, 1 Nemec in 1<br />
Poljak, v letnem pa 4 Srbi, 24 Hrvatov, 4 Nemci, 1 Poljak in 1<br />
Rus. 55<br />
Slavko Kremenšek v Slovenskem študentskem gibanju<br />
<strong>1919</strong>-1941 navaja, da je bila starostna razlika med študenti<br />
precejšnja. Približno polovica študentov je prihajala neposredno<br />
iz srednjih šol, preostala polovica pa je »preštevala brez lastne<br />
krivde izgubljena leta«. Ti so prihajali s tujih univerz. Filozofi<br />
in pravniki najpogosteje iz Zagreba, z Dunaja in iz Prage, filozofi<br />
so študirali tudi v Gradcu. Na Tehniško fakulteto so se vpisovali<br />
študenti, ki so že študirali v Zagrebu, na Dunaju ali v Gradcu.<br />
Po letnicah rojstva in času mature so bili ti mlajši od študentov<br />
prava, kar je bila v veliki meri posledica vpisovanja le v prva dva<br />
letnika. Tudi polovica generacije vpisanih na Filozofsko fakulteto<br />
je maturirala že po vojni, le teologi so že pred ustanovitvijo<br />
univerze lahko študirali doma, tj. na ljubljanskem bogoslovju.<br />
Najmlajši so bili študenti medicine, dve tretjini jih je maturiralo<br />
že po vojni. 56<br />
Študentje, ki so s tujih univerz prihajali v Ljubljano kot<br />
novo univerzitetno središče, so s seboj prinesli tudi tradicijo<br />
študentskega organiziranja. 57 Že v prvem študijskem <strong>letu</strong><br />
je bilo potrjenih enajst študentskih organizacij: Podporno<br />
društvo jugoslovanskih akademikov v <strong>Ljubljani</strong>, ki je upravljalo<br />
Akademski dom in menzo, Društvo slušateljev filozofske fakultete<br />
v <strong>Ljubljani</strong>, Društvo slušateljev juridične fakultete v <strong>Ljubljani</strong>,<br />
Društvo jugoslovanskih medicincev v <strong>Ljubljani</strong>, Akademično<br />
društvo jugoslovanskih tehnikov v <strong>Ljubljani</strong>, Cirilsko društvo<br />
ljubljanskih bogoslovcev, Udruženje jugoslavenskih akademičara<br />
bjegunaca, odsek Ljubljana, Jugoslovansko napredno akademsko<br />
društvo Jadran, Akademsko društvo Vstajenje, Jugoslovanski<br />
akademski športni klub in Jugoslovansko katoliško akademsko<br />
društvo Danica v <strong>Ljubljani</strong>. 58<br />
Sodeč po rojstnih krajih, tako ugotavlja Kremenšek, so bila v<br />
prvi generaciji ljubljanskih študentov zastopana vsa slovenska<br />
področja z izjemo Prekmurja. Bolj redki so bili študenti s<br />
Koroške, ugotavlja pa tudi, da je verjetno zaradi bližine ostalo<br />
na zagrebški univerzi več Štajercev. V primerjavi s stanjem pred<br />
vojno se je po ustanovitvi univerze v <strong>Ljubljani</strong> občutno povečalo<br />
zanimanje za študij medicine in tehnike.<br />
<strong>Ustanovitev</strong> univerze je slovenskim študentom približala visokošolsko<br />
izobrazbo, saj se je lahko vpisal marsikateri študent, ki bi<br />
se sicer nikoli ne podal študirat na tuje. 59<br />
54 Seznam predavanj za poletni semester 1920. leta: Navodila za inskripcijo.<br />
55 ZAMU IV-208, rektorjevo poročilo o delu v študijskem <strong>letu</strong> <strong>1919</strong>/20.<br />
56 S. Kremenšek, Slovensko študentovsko gibanja <strong>1919</strong>-1941, str. 37.<br />
57 Prav tam, str. 35-38.<br />
58 ZAMU IV-208, Rektorjevo poročilo za študijsko leto <strong>1919</strong>/20.<br />
59 S. Kremenšek, Slovensko študentovsko gibanja <strong>1919</strong>-1941, 35-38.
Viri<br />
Arhiv Republike Slovenije (AS):<br />
Vseučiliška komisija pri Deželni vladi za Slovenijo (AS 100).<br />
Zgodovinski arhiv in muzej <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong> (ZAMU):<br />
splošni spisi Rektorata za leti <strong>1919</strong> in 1920 (ZAMU IV),<br />
zapisniki sej Univerzitetnega sveta za študijsko leto <strong>1919</strong>/20<br />
(ZAMU IV),<br />
zapisniki sej Univerzitetne uprave za študijsko leto <strong>1919</strong>/20<br />
(ZAMU IV).<br />
42<br />
Literatura<br />
Benedetič, Ana. Pot do slovenske univerze. Ljubljana :<br />
Partizanska knjiga, 1981.<br />
Benedetič, Ana. Poti do univerze. Ljubljana : Studia humanitatis,<br />
1999.<br />
Dolenc, Ervin. Karel Verstovšek kot poverjenik za uk in<br />
bogočastje v narodni in deželni vladi v <strong>Ljubljani</strong> 1918-1920. V:<br />
Časopis za zgodovino in narodopisje, št. 2, 1995, str. 284-291.<br />
Kremenšek, Slavko. Slovensko študentovsko gibanje <strong>1919</strong>-1941.<br />
Ljubljana : Mladinska knjiga, 1972.<br />
Kremenšek, Slavko. Študentsko gibanje od ustanovitve univerze<br />
do druge vojne. V: Petdeset let slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> :<br />
<strong>1919</strong>-1969. Ljubljana : <strong>Univerza</strong>, 1969, str. 93-117.<br />
Mikuž, Metod. Gradivo za zgodovino univerze v letih <strong>1919</strong>-1945.<br />
V: Petdeset let slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> : <strong>1919</strong>-1969.<br />
Ljubljana : <strong>Univerza</strong>, 1969, str. 53-92.<br />
Polec, Janko. Ljubljansko višje šolstvo v preteklosti in borba za<br />
slovensko univerzo. V: Zgodovina slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong><br />
do leta 1929. Ljubljana : Rektorat <strong>Univerze</strong> Kralja Aleksandra<br />
prvega, 1929, str. 3-189.<br />
Simič, Vladimir. Pravna fakulteta. V: 90 let <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong><br />
: med tradicijo in izzivi časa. Ljubljana : Rektorat <strong>Univerze</strong>,<br />
2009, str. 622-637.<br />
Stiplovšek, Miroslav. Vloga dr. Karla Verstovška pri ustanovitvi<br />
slovenske univerze leta <strong>1919</strong>. V: Časopis za zgodovino in<br />
narodopisje, št. 2, 1995, str. 292-311.<br />
Šetinc, Lenart. Narodna in univerzitetna knjižnica. V: 90 let<br />
<strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong> : med tradicijo in izzivi časa. Ljubljana :<br />
Rektorat <strong>Univerze</strong>, 2009, str. 711-727.<br />
Zgodovina slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> do leta 1929. Ljubljana<br />
: Rektorat <strong>Univerze</strong> Kralja Aleksandra prvega, 1929.<br />
Zupanič Slavec, Zvonka. Medicinska fakulteta. V: 90 let<br />
<strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong> : med tradicijo in izzivi časa. Ljubljana :<br />
Rektorat <strong>Univerze</strong>, 2009, str. 550-567.
Seznam razstavljenega gradiva<br />
Razstavni panoji<br />
Po poti do univerze v <strong>Ljubljani</strong><br />
I.<br />
Ljubljana okrog leta 1680: detajl s cerkvijo sv. Jakoba in delom<br />
jezuitskega kolegija. ( J. W. Valvasor, Die Ehre des Herzogthums<br />
Krain, III, Laybach 1689).<br />
Jezuitski dnevnik omenja v <strong>letu</strong> 1619 predavatelja kazuistike:<br />
prvo višješolsko predavanje v <strong>Ljubljani</strong>. (AS, Zbirka rokopisov,<br />
180 r).<br />
Znameniti trije lističi iz začetka 18. stoletja, kjer se v izrecno<br />
govori o ustanovitvi nove univerze (jezuitskega tipa) v <strong>Ljubljani</strong><br />
s podeljevanjem akademskih stopenj). (Semeniška biblioteka v<br />
<strong>Ljubljani</strong>).<br />
Prepis udtanovne listine ljubljanskih jezuitskih filozofskih študij<br />
iz leta 1704. (AS, Gubernijski arhiv, reg. I / odd. I, fasc. 4).<br />
Pogled na zunanjost, naslovnico in notranjost Letopisa ljubljanskega<br />
jezuitskega dijaškega / študentskega doma (Historia<br />
Seminarii Labacensis), kjer je leta 1619 prebivalo 39 dijakov in<br />
študentov. (NUK, Rokopisni oddelek, Ms 156).<br />
II.<br />
Ljubljansko licejsko poslopje, nekdanji frančiškanski samostan<br />
na današnjem Vodnikovem trgu, ki je bil v letih 1788/90<br />
preurejen v visokošolski licej. Gvaš Franza Kurza zum Thurna<br />
und Goldensteina iz druge polovice 19. stoletja. (NMS, Grafični<br />
kabinet, inv. št. 7317).<br />
Naslovnica in prva stran Seznama javnih predavanj na C. k. liceju<br />
v <strong>Ljubljani</strong> za študijsko leto 1824. (NUK, Rokopisni oddelek,<br />
Šolski spisi, N 181/1969).<br />
Matrika (vpisna knjiga) ljubljanskega liceja nosi naslov: Album<br />
akademikov liceja v <strong>Ljubljani</strong> (Album Academicorum Lycei<br />
Labacensis). (NUK, Rokopisni oddelek, Ms 654).<br />
43<br />
Izpitno spričevalo Jožefa Šubla iz dogmatične teologije iz leta<br />
1805, ki sta ga podpisala takratni rektor ljubljanskega liceja<br />
Jožef Balant in profesor dogmatične teologije Matevž Ravnikar.<br />
(NŠAL; Šolstvo, fasc. 57)<br />
Diploma mediko-kirurškega študija liceja v <strong>Ljubljani</strong>, ki je bila<br />
Tomažu Pircu iz Kranja izstavljena dne 9. aprila 1836. (AS 972,<br />
Osebni fond).<br />
Prva stran statuta (Reglement) francoske univerze v <strong>Ljubljani</strong><br />
iz 1. avgusta 1810 v prepisu. (NUK, Rokopisni oddelek, Ms<br />
1467). Pogled na naslovnico matrike (vpisne knjige) francoske<br />
ljubljanske Centralne šole iz leta 1811. (NŠAL, Šolstvo,<br />
fasc. 57)<br />
Razpored javnih predavanj na Teološki škofiski učni ustanovi<br />
v <strong>Ljubljani</strong> za študijsko leto 1861/62 z navedbo študijskih<br />
predmetov in učnega osebja. (NŠAL, Škofijska pisarna<br />
(semenišče), fasc. 52/7-11).<br />
<strong>Ustanovitev</strong> univerze v <strong>Ljubljani</strong><br />
III.<br />
Razglednica manifestacije 29. oktobra1918 na Kongresnem<br />
trgu. (Muzej novejše zgodovine Slovenije).<br />
Pismo slovenskih študentov medicine v Gradcu Poverjeništvu za<br />
uk in bogočastje. (ZAMU IV-208).<br />
Fotografija dr. Mihajla Rostoharja. (NUK, Kartografska zbirka<br />
in slikovna zbirka).<br />
Prva stran zapisnika seje v posvetovalnici na mestnem magistratu,<br />
23. novembra 1918. (AS 100, Vseučiliška komisija pri Deželni<br />
vladi za Slovenijo).<br />
Prva stran Spomenice Narodni vladi v <strong>Ljubljani</strong>, 23. november<br />
1918. (AS 100, Vseučiliška komisija pri Deželni vladi za<br />
Slovenijo).
IV.<br />
Fotografija dr. Karla Verstovška, poverjenika za uk in bogočastje<br />
v narodni in deželni vladi. (NUK, Kartografska zbirka in<br />
slikovna zbirka).<br />
Koncept Poslovnika za delo Vseučiliške komisije, ki ga je pripravil<br />
dr. Mihajlo Rostohar. (AS 100, Vseučiliška komisija pri Deželni<br />
vladi za Slovenijo).<br />
Fotografija predsednika Vseučiliške komisije dr. Danila<br />
Majarona. (NUK, Kartografska zbirka in slikovna zbirka).<br />
Fragment zapisnika II. seje Vseučiliške komisije 10. decembra<br />
1918. (AS 100, Vseučiliška komisija pri Deželni vladi za<br />
Slovenijo).<br />
Dopis zagrebškega poverjeništva za uk in bogočastje 7. januarja<br />
<strong>1919</strong>. (ZAMU IV–198).<br />
Fragment zapisnika IX. seje Vseučiliške komisije 8. marec <strong>1919</strong>.<br />
(ZAMU IV-592).<br />
Članek Slovenska univerza. (Slovenski narod, 7. 3. <strong>1919</strong>).<br />
V.<br />
Dopis Poverjeništva za uk in bogočastje Vseučiliški komisiji, 6.<br />
marec <strong>1919</strong>. (AS 100, Vseučiliška komisija pri Deželni vladi za<br />
Slovenijo).<br />
Dopis ministra prosvete Ljube Davidovića Poverjeništvu za uk<br />
in bogočastje, 12. april <strong>1919</strong>. (ZAMU I–198/5).<br />
Prva stran zapisnika izredne seje Vseučiliške komisije, 12.<br />
april <strong>1919</strong>. (AS 100, Vseučiliška komisija pri Deželni vladi za<br />
Slovenijo).<br />
Naredba o ustanovitvi začasnega tehnično-visokošolskega tečaja<br />
za gradbeno, strojno elektrotehniško, rudarsko in zemljemersko<br />
stroko«. (Uradni list deželne vlade za Slovenijo, 7. maj <strong>1919</strong>).<br />
Predlog Vseučiliške komisije Poverjeništvu za uk in bogočastje<br />
za imenovanje učiteljev na začasnem tehničnovisokošolskem<br />
tečaju, 11. maj <strong>1919</strong>. (ZAMU IV–593).<br />
Članek »Alma mater Labacensis. Pričetek vseučiliških predavanj<br />
v <strong>Ljubljani</strong>«. (Slovenec, 20. maj <strong>1919</strong>).<br />
44<br />
VI.<br />
Predlog zakona o Univerzi Kraljestva Srbov, Hrvatov in<br />
Slovencev v <strong>Ljubljani</strong>. (ZAMU IV–593).<br />
Članek Ljubljansko vseučilišče. (Slovenski narod 27. junij<br />
<strong>1919</strong>).<br />
Zakon o Univerzitetu Kraljestva Srba, Hrvata i Slovenaca u<br />
<strong>Ljubljani</strong>, kot je bil v Službenih novinah objavljen 23. avgusta<br />
<strong>1919</strong>. (NUK, Časopisni oddelek).<br />
Zakon o vseučilišču kraljestva Srbov, Hrvatov in Slovencev v<br />
<strong>Ljubljani</strong>, objavljen 1. septembra <strong>1919</strong> v Uradnem listu Deželne<br />
vlade za Slovenijo. (NUK, Časopisni oddelek).<br />
VII.<br />
Fotografija dr. Aleša Ušeničnika, rednega profesorja filozofije na<br />
Teološki fakulteti. (ZAMU -fototeka).<br />
Fotografija dr. Franca Ušeničnika, rednega profesorja za<br />
pastoralno teologijo na Teološki fakulteti in njenega prvega<br />
dekana. (ZAMU - fototeka).<br />
Fotografija dr. Ivana Zorèta, rednega profesorja cerkvene<br />
zgodovine in cerkvenega prava na Teološki fakulteti. (ZAMU<br />
- fototeka).<br />
Fotografija dr. Ivana Žolgerja, rednega profesorja za mednarodno<br />
pravo na Pravni fakulteti. (Prager Presse, 7. junij 1925).<br />
Fotografija dr. Leonida Pitamica, rednega profesorja za upravno<br />
pravo na Pravni fakulteti in njenega prvega dekana. (ZAMU -<br />
fototeka).<br />
Fotografija dr. Josipa Plemelja, rednega profesorja za matematiko<br />
na Filozofski fakulteti in prvega rektorja ljubljanske univerze.<br />
(ZAMU - fototeka).<br />
Fotografija dr. Rajka Nahtigala, rednega profesorja za splošno<br />
jugoslovansko filologijo na Filozofski fakulteti in njenega prvega<br />
dekana. (ZAMU - fototeka).<br />
Fotografija dr. Frana Ramovša, rednega profesorja za slovenski<br />
jezik na Filozofski fakulteti. (ZAMU - fototeka).
VIII.<br />
Fotografija dr. Ivana Prijatelja, rednega profesorja za zgodovino<br />
slovanskih literatur novejše dobe s posebnim ozirom na slovensko<br />
literaturo na Filozofski fakulteti. (ZAMU - fototeka).<br />
Fotografija dr. Riharda Zupančiča, rednega profesorja za<br />
matematiko na Tehniški fakulteti. (ZAMU – fototeka).<br />
Fotografija dr. Karla Hinterlechnerja, rednega profesorja za<br />
mineralogijo in petrografijo na Tehniški fakulteti in njenega<br />
prvega dekana. (ZAMU - fototeka).<br />
Fotografija dr. Maksa Samca, rednega profesorja za kemijo na<br />
Tehniški fakulteti. (ZAMU - fototeka).<br />
Fotografija dr. Milana Vidmarja, rednega profesorja za elektrotehniko<br />
na Tehniški fakulteti. (ZAMU - fototeka).<br />
Fotografija dr. Albert Botterija, rednega profesorja za oftalmologijo<br />
na Medicinski fakulteti. (ZAMU - fototeka).<br />
Fotografija dr. Alfreda Šerka, rednega profesorja za nevrologijo<br />
in psihiatrijo na Medicinski fakulteti in njenega prvega dekana.<br />
(ZAMU - fototeka).<br />
Fotografija dr. Janeza Plečnika, izrednega profesorja za patološko<br />
anatomijo na Medicinski fakulteti. (ZAMU - fototeka).<br />
IX.<br />
Zapisnik zadnje seje Vseučiliške komisije, 20. september <strong>1919</strong>.<br />
(AS 100, Vseučiliška komisija pri Deželni vladi za Slovenijo).<br />
Pismo profesorjev Žolgerja, Vošnjaka in Pitamica Univerzitetnemu<br />
svetu glede organizacije začetka dela Pravne fakultete, 30.<br />
oktober <strong>1919</strong>. (ZAMU IV–198/4).<br />
Poslopje Deželnega dvorca v katerem se je v jeseni leta <strong>1919</strong><br />
nastanil del novoustanovljene univerze. (ZAMU - fototeka).<br />
Dopis Univerzitetnega sveta kuratorju za oskrbovanje<br />
in likvidacijo imovine bivše dežele Kranjske. (ZAMU<br />
IV–208/3.8).<br />
45<br />
X.<br />
Objava za vpis v prvi – zimski semester novoustanovljene<br />
ljubljanske univerze. (Slovenski narod 11.10.<strong>1919</strong>).<br />
Članek Prvi dih slovenske univerze. (Slovenski narod, 25.<br />
december <strong>1919</strong>).<br />
Fotografija študentov članov Jugoslovanskega akademskega<br />
društva Triglav v <strong>Ljubljani</strong> leta 1924. (ZAMU - fototeka).<br />
Naslovnica in notranjost indeksa predavanj za redne slušatelje<br />
<strong>Univerze</strong> Kraljestva Srbov, Hrvatov in Slovencev v <strong>Ljubljani</strong> iz<br />
prvih let njenega delovanja. (ZAMU VII–85).<br />
Okrožnica s katero je rektor Plemelj profesorski zbor seznanil<br />
s podrobnostmi obiska prestolonaslednika Aleksandra na<br />
ljubljanski univerzi, 21. junij 1920. (ZAMU–208/3.5).
Vitrine<br />
I.<br />
Jezuitski dnevnik [Collegii Societatis Jesu Labacensis Historia<br />
annua (1596 -1691)] omenja v <strong>letu</strong> 1619 predavatelja kazuistike:<br />
prvo višješolsko predavanje v <strong>Ljubljani</strong>. (AS, Zbirka rokopisov,<br />
180 r).<br />
II.<br />
Matrika (vpisna knjiga) ljubljanskega liceja nosi naslov: Album<br />
akademikov liceja v <strong>Ljubljani</strong> (Album Academicorum Lycei<br />
Labacensis). (NUK, Rokopisni oddelek, Ms 654).<br />
III.<br />
Prva knjiga vezanih zapisnikov sej Univerzitetnega sveta od leta<br />
<strong>1919</strong> do junija 1922. (ZAMU IV).<br />
Personalna mapa dr. Riharda Zupančiča, rednega profesorja za<br />
matematiko na Tehniški fakulteti, pred ustanovitvijo univerze<br />
pa profesorja na dunajski realki. (ZAMU 76–1114).<br />
IV.<br />
Prva vpisna knjiga (matrika) <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong>, ki vsebuje<br />
osebne podatke o študentih, ki so se na Univerzo vpisali v prvem<br />
desetletju njenega obstoja. (ZAMU IV).<br />
IV.<br />
Prva knjiga promocijskega protokola <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong>, ki<br />
vsebuje osebne podatke o doktorandih <strong>Univerze</strong> v obdobju od<br />
1920 do 1965. (ZAMU IV).<br />
Kopija doktorske listine Miroslava Kuhlja, ki je bil promoviran<br />
15. julija 1920 in je v promocijski protokol vpisan kot tretji<br />
doktorand ljubljanske univerze. (ZAMU IV–270).<br />
46
Gründung der Universität Ljubljana im Jahre <strong>1919</strong><br />
47
Auf dem Weg zur Universität Ljubljana<br />
Die bruchstückhaften Quellen erwähnen den elementaren<br />
Schulunterricht im mittelalterlichen Ljubljana – als auch für<br />
den slowenischen Raum als Ganzes – in Form von sog. lateinischen<br />
Kapitel-, Kloster-, Pfarr- und deutschen städtischen<br />
Schulen. Die weiterführenden höheren Schulen mussten die<br />
Einwohner von Ljubljana früher oder später außerhalb der<br />
engeren Heimat suchen. Vor allem die bloßen Namensangaben<br />
einiger Schulmänner, die uns für Ljubljana vor dem Jahr 1500<br />
bekannt sind, erschweren, trotz der Analogie zum Ausland,<br />
die Bewertung des Lehrinhaltes und die Bestimmung des<br />
Charakters der Lehreinrichtungen. Jedoch spricht die große<br />
Zahl der Studenten aus unseren Gegenden, die erfolgreich an<br />
ausländischen Universitäten studiert haben, dafür, dass auch die<br />
elementaren mittelalterlichen Lehreinrichtungen in Ljubljana<br />
nicht hinter denselben Erziehungs- und Bildungseinrichtungen<br />
im Ausland zurückgeblieben sind.<br />
Zeitraum des protestantischen Schulwesens<br />
Gemäß der allgemeinen Entwicklung – durch die Neubewertung<br />
der Bildung, die der Humanismus mit sich brachte – macht sich<br />
in Ljubljana nach der Stagnation zum Ende des 15. Jahrhunderts<br />
in den Dreißiger- und Vierzigerjahren des 16. Jahrhunderts eine<br />
Erhöhung der Zahl der Schulen bemerkbar. Neben der alten lateinischen<br />
Kapitel- und Kreuzschule war vermutlich eine weitere<br />
Schule im Bischofspalast, durch den Eintritt der Reformation<br />
jedoch ferner die (protestantische) deutsche Stadtschule sowie<br />
zumindest von 1548 bis 1563 die private Lenart Budina Lateinschule<br />
tätig. Dabei muss man die damalige gesellschaftliche<br />
Realität berücksichtigen. In Ljubljana, der Hauptstadt des<br />
Landes Krain und einem der Zentren der innerösterreichischen<br />
Länder, wo sich der Sitz der Krainer Landesstände und deren<br />
Organen befand, erhielt die Reformation eine ihrer größten<br />
Stützen und Zentren auf slowenischem Boden. Jedoch lebten<br />
hier zumindest seit den Sechzigerjahren des 16. Jahrhunderts<br />
– zwar in konfliktgeladenen Beziehungen – die katholische<br />
und protestantische Kirche sowie das katholische und protestantische<br />
Schulwesen nebeneinander. Die Intoleranz der<br />
protestantischen Kirche und deren Schulwesen gegenüber den<br />
Überresten der katholischen Kirche in der Stadt sind ebenfalls<br />
ersichtlich. Unter diesen Verhältnissen schuf die Reformation in<br />
Ljubljana die Grundlagen für die neue Stellung der Schule und<br />
des Unterrichts. Durch die Erscheinung der protestantischen<br />
„ländlichen Standesschule“ erhielt das Schulwesen in Ljubljana<br />
einen hochwertigen neuen Impuls. Die Gründung und Organisation<br />
der ersten Lehreinrichtung Ljubljanas, die eine voruniversitäre<br />
Schulbildung, folglich eine Bildung bot, die die Vora-<br />
49<br />
Jože Ciperle<br />
ussetzung für die Immatrikulation an der Universität in einer<br />
Zeit der erhöhten Anforderungen des Humanismus darstellte,<br />
stellt die vornehmlichste Arbeit der Protestanten in Krain im<br />
Bereich des Schulwesens im 16. Jahrhundert dar. Die alleinige<br />
Bezeichnung „ländliche Standesschule“ bedeutet, dass diese von<br />
den Landesständen gegründet und aufrechterhalten wurde, um<br />
in dieser vor allem die Kinder adliger Familien auszubilden, und<br />
dass es sich im Vergleich zu den städtischen Lateinschulen um<br />
eine höhere Schule handelt.<br />
Selbstverständlich muss man die Gründung der „ländlichen Standesschulen“<br />
in den unter- und innerösterreichischen Ländern<br />
im Rahmen der Bemühungen der protestantischen Stände um<br />
die Institutionalisierung der protestantischen Landeskirchen<br />
und in der Beziehung des protestantischen Adels gegenüber<br />
dem Landesfürsten betrachten. Auch die Indienstnahme von<br />
Lenart Budina als Schulleiter der weltlichen Krainer Stände<br />
in Ljubljana im Jahr 1563 steht mit den Bemühungen um die<br />
Organisation der protestantischen Landeskirche in Zusammenhang.<br />
Im Hintergrund tritt die Tätigkeit von Primož Trubar<br />
– unter anderem auch dessen Begründung der slowenischen<br />
Grundschule – in Ljubljana in dieser Zeit in Erscheinung.<br />
Die anfängliche Entwicklung der Standesschule in Ljubljana war<br />
von Schwierigkeiten begleitet. Auch der zweite Rektor Adam<br />
Bohorič gab noch bis zum Jahr 1570/71 alleine Unterricht<br />
und bekam danach Mitarbeiter. Die Schule hatte in seiner<br />
Zeit vier Klassen. Im Jahr 1568 legte er die erste umfangreiche<br />
Schulordnung (vermutlich schon mit fünf Klassen), im Jahr<br />
1575 die zweite (mit vier Klassen) vor, die die Stände offiziell<br />
nicht anerkannten, die für den Unterricht jedoch entscheidend<br />
war. Erst mit dem Rektor Nikodem Frischlin (1582-1584)<br />
erhielt die Schule die fünfte Klasse, die den Absolventen den<br />
direkten Übergang zur Universität ermöglichte. Jedoch wollte<br />
sich Frischlin nicht nur mit fünf Klassen zufriedengeben, die<br />
abgelehnten Vorlagen seiner Schulordnung deuten nämlich<br />
darauf hin, dass dieser die Einführung von zumindest einer<br />
sechsten Klasse in Erwägung zog, in welcher (vermutlich)<br />
– ähnlich wie in der vierten Klasse der Standesschule Graz –<br />
einige Fächer aus dem Hochschulunterricht unterrichtet werden<br />
sollten. Ähnliche Überlegungen stellte in seiner Schulordnung<br />
aus dem Jahr 1575 auch schon Bohorič an, als er in den Inhalt<br />
des Unterrichts einen Stoff einbinden wollte, der damals schon<br />
an die Fakultät gehörte. Mit der Endredaktion der Schulordnung<br />
von Frischlin, die im Jahr 1584 bestätigt wurde und bis<br />
zum Schulende, das heißt bis zum Jahr 1598 galt, wuchs die<br />
Standesschule Ljubljanas nicht über den sekundären Bereich<br />
des Schulwesens hinaus. Obwohl es den Protestanten auch im<br />
deutschen Raum nicht gelang, ein ganzheitliches Schulsystem<br />
auszuarbeiten, standen die Landesschulen ihrem Rang nach
dennoch zwischen der städtischen Lateinschule und der<br />
humanistischen Universität. Sie erhielten die Schüler aus den<br />
Lateinschulen, in denen diese neben dem Lesen und Schreiben<br />
auch Elemente der lateinischen Sprache lernten und diese selbst<br />
auf den unmittelbaren Übergang zur Universität vorbereiteten.<br />
Einen solchen Zweck hatte auch die Standesschule Ljubljana<br />
(Hochschulstipendien für Absolventen), jedoch musste diese<br />
aufgrund des Mangels an städtischen Schulen im slowenischen<br />
Raum vor allem Schüler ohne Vorbildung aufnehmen. In inhaltlicher<br />
Sicht blieb ihr Programm gemäß Auffassung der damaligen<br />
Zeit, dass im sekundären (gymnasialen) Bereich Sprachen, im<br />
tertiären Bereich des Schulwesens, d.h. an der Universität, jedoch<br />
Fächer (Philosophie, Theologie, Jura und Medizin) unterrichtet<br />
werden, auf den klassischen Sprach-, Deutsch-, Religions- und<br />
Musikunterricht begrenzt. Die slowenische Sprache diente in<br />
den ersten Klassen als Unterrichtshilfe. Zweifelsohne stand die<br />
pädagogische Arbeit der Standesschule Ljubljana unter starkem<br />
Einfluss der Schulverordnungen des protestantischen lateinischen<br />
Schulwesens in Deutschland, das in der zweiten Hälfte<br />
des 16. Jahrhunderts bereits eine fünfzigjährige Tradition hinter<br />
sich hatte. Die Abfassung der eigenen Schulverordnungen in<br />
Ljubljana, obwohl man diese hätte aus dem deutschen Bereich<br />
übernehmen können, manifestiert jedoch – auch durch die<br />
Unterrichtsabsichten einiger Hochschulfächer – die Tendenzen<br />
in Richtung eigenständiger Lösung der Schulfragen als auch das<br />
selbstständige pädagogische Wollen.<br />
Der Prozess der politischen Rekatholisierung der innerösterreichischen<br />
Länder, der bereits im Jahr 1579 in München auf<br />
einer Besprechung zwischen dem österreichischen Großherzog<br />
Karl, dem Tiroler Herzog Ferdinand und dem bayerischen<br />
Herzog Wilhelm vereinbart wurde, tatsächlich jedoch durch<br />
die Reformationskommissionen auflebte, führte im Jahr 1598<br />
zur Schließung der Schule Ljubljanas und zum Auszug ihrer<br />
Lehrer gemeinsam mit den protestantischen Geistlichen. Die<br />
Forderungen des Landesfürsten gegenüber seinen Untertanen<br />
waren auch in diesem Fall entscheidend und kompromisslos:<br />
Rückkehr zum katholischen Glauben oder Aussiedlung aus dem<br />
Land.<br />
Jesuitisches Hochschulwesen<br />
Parallel zum Prozess der politischen Rekatholisierung, der von<br />
der weltlichen Macht gelenkt wurde und der dem innerösterreichischen<br />
Raum bis zum Jahr 1600 zumindest nach außen<br />
hin den katholischen Charakter zurückgab, verlief auch der<br />
Prozess der katholischen Erneuerung, der von Rom gelenkt<br />
und überwacht wurde. Das Programm der Erneuerung war,<br />
der Kirche ein Aussehen zu verleihen, das der tridentinische<br />
Kirchenchor (1545-1563) vorzeichnete. Ein effizientes<br />
Instrument der inneren katholischen Erneuerung wurden in<br />
50<br />
diesen, für die Kirche schweren Zeiten, die neuen Reformorden,<br />
vor allem die Jesuiten. Obwohl beide Prozesse beinah zeitgleich<br />
verliefen, integrierten sich die Jesuiten in den slowenischen<br />
Ländern formell nicht in den Prozess der politischen Rekatholisierung,<br />
obwohl diese in unserem Raum damals schon anwesend<br />
waren. Der Bischof von Ljubljana Janez Tavčar (1580-1597) gab<br />
dem Unterricht bei der Erneuerungsarbeit vor dem politischen<br />
Druck Vorrang. Vor allem lag ihm jedoch eine bessere Erziehung<br />
und Bildung der Geistlichkeit am Herzen (Gründung der<br />
Lehranstalt für Priesterkandidaten – Collegium Marianum – in<br />
Gornji Grad, Entsendung seines geistlichen Nachwuchses zum<br />
Studium nach Graz, nach Wien und in die römische Germanik).<br />
Er bemühte sich jedoch sehr darum, die Jesuiten nach Ljubljana<br />
zu bekommen, was sich für ihn zum Lebensende auch verwirklicht<br />
hat.<br />
Im Jahr 1597, dreiundvierzig Jahre nach der Gründung und<br />
siebenundfünfzig Jahre nachdem Papst Paul III. mit der Bulle<br />
Regimini militantis ecclesiae den Katholikenorden Societas<br />
Jesu, die Gesellschaft Jesu von Ignatius von Loyola bestätigte,<br />
kamen die Jesuiten auch nach Ljubljana. Bischof Tomaž<br />
Hren (1597-1630) unterstützte nicht nur allseitig den Bau<br />
des Kollegiums (1598-1603) und der Kirche des hl. Jakob<br />
(1613-1615), sondern auch die Schul- und Erziehungstätigkeit<br />
der Jesuiten. 176 Jahre (1597-1773) war das Jesuitenkollegium<br />
bei der Kirche des hl. Jakob in Ljubljana tätig. Das Jesuitenkollegium<br />
in Ljubljana wurde in der Zeit der Gegenreformation, der<br />
katholischen Erneuerung und des späten Humanismus – ähnlich<br />
wie die anderen Jesuitenkollegien des damaligen Europas – das<br />
geistige, kulturelle und religiöse Zentrum.<br />
Als Schulorden hoben die Jesuiten im 17. und zu Beginn des<br />
18. Jahrhunderts auch in Ljubljana mit ihrer Studienordnung<br />
das gesamte Erziehungs- und Bildungsprogramm auf ein völlig<br />
neues, wesentlich hochwertigeres Niveau an. Sie errichteten ein<br />
für ihre Zeit faszinierendes Erziehungs- und Bildungssystem,<br />
das den vorigen Schulstrukturen stark überlegen war und in<br />
die pädagogischen Aktivitäten neue Akzente einbrachte. Die<br />
katholische Erneuerung ermöglichte durch das jesuitische<br />
Schulwesen in Ljubljana auch den Deutschen, sich gleichwertig<br />
in die europäischen Gedanken- und Kulturflüsse zu integrieren.<br />
Obwohl in der jesuitischen Zeit im Vergleich zur protestantischen<br />
Zeit die Stagnation der Literatur in der Volkssprache, die<br />
Inexistenz slowenischer bzw. slowenisch-deutscher Texte und<br />
der völlige Ausschluss der Volkssprache aus dem Lehrprozess<br />
offensichtlich ist und der Vergleich der protestantischen und<br />
katholischen (jesuitischen) pädagogischen Tätigkeit in Ljubljana<br />
die generelle Behauptung zulässt, dass beide Konfessionen jede<br />
nach ihrer Art zur Erneuerung und zur Qualitätssteigerung<br />
beigetragen haben. Ansonsten ist jedoch bekannt, dass sowohl<br />
das deutsche Luthertum als auch die jesuitische Studienordnung<br />
am Grundsatz festhielten, dass Latein die Sprache des sekundären<br />
und tertiären Schulwesens bleibt.
In Ljubljana haben die Jesuiten mit dem Gymnasialunterricht<br />
(den ersten zwei Klassen: Infima und Principia) bereits im Jahr<br />
ihrer Ankunft begonnen. Im Rahmen des Kollegiums, das von<br />
1598 bis 1616 errichtet und die Kirche des hl. Jakob im Jahr<br />
1615 ausgebaut wurde, wurden neben dem Gymnasium auch<br />
einzelne Oberschulkurse gehalten (studia superiora). Als deren<br />
Beginn wird das Jahr 1619 bzw. 1633 angesehen, als man den<br />
sechs Gymnasialklassen ferner den Moraltheologieunterricht<br />
(Kasuistik), später jedoch auch andere Fächer hinzufügte. Ab<br />
Beginn des 18. Jahrhunderts waren in Ljubljana drei Jahrgänge<br />
des Philosophiestudiums vorhanden, im Jahr 1704 wurde<br />
der Lehrstuhl für Logik und Kirchenrecht, ein Jahr später<br />
der Lehrstuhl für Physik und Mathematik eröffnet. Der erste<br />
Studienkurs Philosophie wurde in Ljubljana somit im Jahr<br />
1707 abgeschlossen. Im Jahr 1695 werden die scholae superiores<br />
erstmals getrennt von scholae humaniores erwähnt. Auf diese<br />
Weise hatte Ljubljana zum Ende des 17. und zu Beginn des<br />
18. Jahrhunderts im Jesuitenkollegium einen speziellen Theologiekurs<br />
(Moraltheologie und Kanonisches Recht) und ein<br />
Philosophiestudium (Logik, Physik und Metaphysik), die sich<br />
nach Auffassung dieser Zeit von den jesuitischen niedrigeren<br />
(Gymnasial-) Studien unterschieden. Der verkürzte Theologiekurs<br />
mit Kasuistik und Kanonischem Recht in Ljubljana wurde<br />
wie eine Einführung in die praktische Seelsorge als Erziehung<br />
arbeitsamer Geistlicher festgelegt, wer jedoch das Studium an<br />
der Theologischen Fakultät fortsetzen wollte, die, wie bekannt<br />
ist, die Auslegung der Bibel, die scholastische Theologie nach<br />
Tomaž Akvinski, Kirchengeschichte, Kanonisches Recht<br />
und Moraltheologie umfasste, musste nach Graz gehen. Die<br />
Hauptthemen des dreijährigen Philosophiestudiums waren<br />
in Ljubljana weitgehend derart besetzt, wie dies die Ratio<br />
studiorum für Philosophische Fakultäten festsetzte: erstes Jahr<br />
Logik, zweites Jahr Physik, drittes Jahr Metaphysik und Ethik.<br />
Die Grundlage des gesamten philosophischen Lehrprogramms<br />
waren die Schriften des Aristoteles. Die Ratio studiorum setzte<br />
auch die Art des Unterrichts und des Lernens in Ljubljana fest.<br />
Die Disputationen aus der in Frage stehenden Lehrthematik<br />
werden von den jesuitischen Quellen in Ljubljana regelmäßig<br />
festgehalten.<br />
Im Jahr 1707 verzeichneten die Jesuiten in ihren Studien in<br />
Ljubljana 795 Schüler, davon 247 in höheren Studien. Die Zahl<br />
der Schüler und Hörer stieg in Ljubljana bis zum Jahr 1714 an,<br />
als 922 (221 Studenten) vorhanden waren, wovon ein Fünftel<br />
Kinder adliger Familien waren, die übrigen jedoch aus den<br />
bürgerlichen und ländlichen Reihen kamen. Mehr Gymnasiasten<br />
verzeichnete Ljubljana erst in der zweiten Hälfte des 19.<br />
Jahrhunderts. Die Bildung der geistlichen und weltlichen Elite<br />
im slowenischen Raum war bis Mitte des 18. Jahrhunderts in<br />
den Händen des Jesuitenordens.<br />
Die jesuitischen Schüler und Studenten wohnten in Ljubljana<br />
im Jesuiten-Konvikt, das sich im Rahmen des Jesuitenkollegiums<br />
51<br />
befand, ein paar einzelne jedoch auch in Privatwohnungen. Erst<br />
im Jahr 1706 begann man auf Grundlage der Beschlüsse der<br />
Diözesansynode Ljubljana – nach mehrfachen Forderungen<br />
der päpstlichen Visitatoren – doch mit dem Bau des jetzigen<br />
Priesterseminargebäudes. Auf diese Weise entstand neben dem<br />
jesuitischen das neue Schülerheim (Collegium Carolinum<br />
Nobilium). Ab dem Jahr 1717 wohnte ein Teil der jesuitischen<br />
Scholasten, vor allem von adliger Herkunft, in dem neuen<br />
Diözesanpriesterseminar.<br />
In Ljubljana wurde derjenige Typ des jesuitischen Oberschulwesens<br />
gebildet, bei dem sich die Philosophie- und manchmal auch<br />
die Theologiekurse eng an das Gymnasium anlehnten.<br />
Die Jesuiten bekamen nach den bislang bekannten Angaben<br />
in Ljubljana keinerlei Sonderrecht, das ihr Kollegium zu einer<br />
Universität erheben würde. Aus der Geschichte der Jesuitenkollegien<br />
geht jedoch hervor, dass dafür das Gründungsprivileg<br />
des Fürsten und die päpstliche Bulle über die Bestätigung<br />
dieses Privilegs erforderlich waren. Die Meinungen, dass allein<br />
schon die allgemeinen Bullen der Päpste des 16. Jahrhunderts,<br />
die den Jesuitenorden bevollmächtigten, Philosophische und<br />
Theologische Fakultäten zu gründen und akademische Titel zu<br />
verleihen, dafür ausreichen würden, dass der Jesuitenorden über<br />
eine allgemeine Vollmacht zur Gründung von Universitäten<br />
verfügt, gehen zu weit, da die häufigen langwierigen und harten<br />
Verhandlungen zwischen den Fürsten und Päpsten bezüglich der<br />
Gründung von Universitäten dann unsinnig gewesen wären. Das<br />
Gründungsprivileg der jesuitischen Universitäten (päpstliche<br />
Bulle, Herrscherprivileg) enthalten z. B. neben vielen anderen<br />
Bestimmungen auch die Formel über die Erhebung zu einer<br />
Universität (studii generalis universitas).<br />
Der formal-rechtliche Charakter der Oberstudien wird von<br />
den Thesen und Disputationen sowie deren eventuellem<br />
Zusammenhang mit der Verleihung von akademischen Titeln<br />
bestimmt. Dabei ist jedoch zu erwähnen, dass die jesuitische<br />
Studienordnung das vorherige außerordentlich freie Prüfungssystem<br />
der mittelalterlich-humanistischen Universitäten<br />
wesentlich verändert hat. Sie legte fest, dass der Übergang aus<br />
einem in den nächsten Jahrgang nur bei abgelegten Abschlussprüfungen<br />
aus allen Fächern des Jahrgangs (regulae praepositi<br />
provincialis) möglich ist. Erst nach den abgelegten einzelnen<br />
Prüfungen konnte der Kandidat die Prüfung aus der gesamten<br />
Philosophie und Theologie (omnes philosophiae partes/omnes<br />
theologiae partes) ablegen. Die Thesen und deren Verteidigung<br />
sind lediglich als konstanter Bestandteil des jesuitischen<br />
Lehrsystems, das bei seinen Zöglingen einen Sinn für den öffentlichen<br />
Auftritt hegt, nicht jedoch in Zusammenhang mit der<br />
Erlangung akademischer Grade zu verstehen.<br />
Die Verleihung der akademischen Grade, Promotion der Bakalavr,<br />
der Lizenziate, Magister und Doktoren, die man natürlich nicht<br />
mit den heutigen wissenschaftlichen Titeln gleichsetzen kann,<br />
die aus der zweiten Hälfte des 19. Jahrhunderts hervorgehen,
ist im jesuitischen Glauben mit großen Feierlichkeiten und<br />
Zeremonien, jedoch im Sinne der jesuitischen Bemühungen<br />
verbunden, um die breiten Kreise der Öffentlichkeit zu beeinflussen.<br />
Obwohl die Jesuiten in ihren Büchern, die in Ljubljana<br />
trotz des Brandes des Jesuitenkollegiums in großem Maße<br />
erhalten geblieben sind, pedantisch genau jede ihrer noch so<br />
kleinen Feiern vermerkt haben, werden die Promotionen nicht<br />
erwähnt. In Ljubljana ist auch kein in dieser Zeit promovierter<br />
Doktor bekannt.<br />
Auf diese Weise kann man die nach Fran Zwitter geltende<br />
Meinung nur zusammenfassen, die in der ausgezeichneten<br />
Diskussion bereits vor fast drei Jahrzehnten im Sammelwerk<br />
Petdeset let slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> (Fünfzig Jahre<br />
slowenische Universität Ljubljana) festgehalten wurde, dass<br />
nämlich hier in der jesuitischen Ära höhere Philosophie- und<br />
Theologiestudien vorhanden waren, die in inhaltlicher Sicht<br />
in beträchtlichem Maße mit dem Inhalt des Studiums an den<br />
Philosophischen und Theologischen Fakultäten einiger jesuitischer<br />
Universitäten identisch sind, jedoch keine akademischen<br />
Titel verliehen wurden, die die einzige scharfe Grenze zwischen<br />
den Semiuniversitätsstudien und Juristischen Universitäten<br />
darstellen.<br />
Im Gegensatz zum Jesuitenkollegium in Klagenfurt sind<br />
jedoch die unmittelbaren Bemühungen um die Erhebung zur<br />
Universität bei den Jesuiten von Ljubljana nicht dokumentiert.<br />
Selbstverständlich ist jedoch nicht ausgeschlossen, dass man für<br />
Ljubljana noch etwas findet, denn die Quellen für diese Zeit sind<br />
noch nicht gänzlich geprüft. Einige kulturelle Erscheinungen<br />
und Bemühungen eines bestimmten Kreises von Wissenschaftlern<br />
in Ljubljana, vor allem des Kreises Academiae operosorum<br />
und auch der Mitglieder des Collegium juridicum Labacense,<br />
Academiae philcharmonicorum, Academiae incultorum und<br />
Academiae Emonia in der Zeit, in der die Bemühungen die<br />
Universität in Graz durch die Juristische und Medizinische<br />
Fakultät zu vervollkommnen offensichtlich werden, sprechen<br />
dafür, dass in Ljubljana zur Wende des 17. in das 18. Jahrhundert<br />
zum ersten Mal in der historischen Entwicklung vorteilhafte<br />
Bedingungen für die Organisation einer vollkommenen<br />
Universität in Erscheinung traten. Zweifelsohne hatte der Kreis<br />
Academie operosorum bereits ein Konzept einer vollkommenen<br />
Universität in Ljubljana, welches dieser jedoch nicht realisiert<br />
hat. Eine Reihe von Universitätszentren in der Nähe von<br />
Ljubljana, vor allem jedoch die immer gefestigtere Stellung der<br />
Universität Graz waren der Realisierung solcher Überlegungen<br />
Ljubljanas offensichtlich nicht zugeneigt.<br />
Den neuen Trends des 18. Jahrhunderts, als die gebildete<br />
Schicht nicht mehr mit dem priesterlichen Stand identisch<br />
war und als die reellen Schulprojekte immer aktueller wurden,<br />
gaben die Jesuiten in Ljubljana ungern nach. Die Gesellschaft<br />
Jesu wiedersetzte sich der Anpassung an die neuen Bedürfnisse<br />
der Ratio studiorum. Dennoch deutet alles darauf hin, dass das<br />
52<br />
Jesuitenkollegium Ljubljana in diejenige Gruppe der Kollegien<br />
der österreichisch-jesuitischen Provinz gehört, in welcher die<br />
Jesuiten in ihren höheren Studien die tatsächliche Bereitschaft<br />
zeigten, die reellen – seitens des Staates geförderten – Fächer,<br />
z. B. Experimentalphysik, Mechanik und Agronomie in größerem<br />
Maße zu akzeptieren. Auf diese Weise lasen in Ljubljana Mitte<br />
des 18. Jahrhunderts drei bedeutende Professoren die Realien<br />
als Nebenfächer: Franz Ksaver Wulfen (1728-1805), Gabriel<br />
Gruber (1740-1806) und Jožef Maffei (1742-1807). Auch die<br />
Namen weiterer angesehener Jesuiten sind nicht zu vernachlässigen:<br />
Bernhard Ferdinand Erberg, Jožef Kaufman, Janez<br />
Pogrietschnig, Kristjan Rieger, Gregor Schottel und Janez<br />
Schottel sowie Inocenc Taufferer. Eine entscheidende Wende<br />
unter Berücksichtigung der reellen Fächer beim Unterricht der<br />
Jesuiten Ljubljanas stellt jedoch zweifelsohne der Erwerb der<br />
Instrumente für den Unterricht der Experimentalphysik im Jahr<br />
1754, die der Studiensuperintendent für das Land Krain, Graf<br />
Jobst Weikard Barbo bereits im Jahr 1752 verlangte, und der<br />
Beginn des Unterrichts der Newtonschen Physik dar. Als erster<br />
begann Franz Ksaver Wulfen diese im Jahr 1763 zu unterrichten.<br />
Gabriel Gruber unterrichtete am Lehrstuhl für Mechanik<br />
Zeichnen, Geometrie, Hydraulik und Ingenieursfächer, die<br />
zur Ausbildung von Gewerbetreibenden bestimmt waren. Von<br />
besonderer Bedeutung war die Werftabteilung seiner Schule, die<br />
vornehme venezianische Schiffbauer anzog.<br />
Wegen der staatlichen Reformeingriffe wurde nach dem Jahr<br />
1752 zunächst das damalige dreijährige Philosophiestudium zu<br />
einem zweijährigen mit drei Professoren gekürzt. Ljubljana kennt<br />
von nun an den niederen (zweijährigen) Typ des Philosophiestudiums<br />
mit Philosophie (Logik, Metaphysik), Mathematik,<br />
Physik (allgemeine und spezielle, d.h. Experimentalphysik) und<br />
Moralphilosophie (Ethik) als Pflichtfächer. Von drei Professoren<br />
unterrichtete einer Ethik, der zweite Mathematik, die übrigen<br />
Fächer wurden jedoch dem Philosophieprofessor überlassen.<br />
Bei der Ethik wurde auch etwas Politik und Staatswirtschaft<br />
berücksichtigt. Geschichte wurde am Ort der Jesuitenzeit in<br />
Ljubljana offensichtlich gelehrt, nicht jedoch Eloquenz, das<br />
heißt deutsche Rhetorik. Gerade diese zwei Fächer, die in der<br />
Regel beim höheren (dreijährigen) Typ des Philosophiestudiums<br />
gelehrt wurden, waren die Voraussetzung für die Immatrikulation<br />
an der Juristischen und Theologischen Fakultät. Bei<br />
der Auflösung des Jesuitenordens war in Ljubljana der Rektor<br />
des Kollegiums Kristjan Rieger, der Präfekt des Philosophiestudiums<br />
Ignaz Rasp und es waren folgende Lehrstühle für das<br />
höhere Studium vorhanden: für Logik und Metaphysik Bernard<br />
Graf Hohenwart, für Moraltheologie Ignac Rosenberger, für<br />
Kirchenrecht Josef Dollhopf, für Mechanik Gabriel Gruber, für<br />
Physik und Moralphilosophie Jurij Schöttel, für Mathematik<br />
und Geschichte Jožef Maffei, für Landwirtschaft Janez Giell. Das<br />
heißt, dass es im höheren Schulwesen von Ljubljana trotz der<br />
Einführung des niederen (zweijährigen) Philosophiestudiums in
inhaltlicher Sicht bis zur Auflösung des Jesuitenordens nicht zu<br />
wesentlichen Änderungen kam.<br />
In der Gymnasialstufe wurden im Jahr 1770 in Ljubljana neben<br />
Latein – im Rahmen des Klassenunterrichts – von den neu<br />
geforderten Fächern Geschichte, Geografie und Arithmetik<br />
gelehrt. Mit Deutsch kam man in diesem Jahr erst bis einschließlich<br />
der dritten Klasse, jedoch zwei Jahre später lehrte man<br />
dieses auch in den höheren drei Klassen. Über die Qualität des<br />
Unterrichts neuer Fächer spricht die Tatsache, dass diese von<br />
Magistern, in den letzten zwei Klassen jedoch von Professoren<br />
unterrichtet wurden, die diese selbst nicht studiert hatten und<br />
diese bestenfalls aus Wiederholungskursen kennenlernten; im<br />
Sinne des Klassenunterrichts wurden diese jedoch von denselben<br />
Lehrkräften unterrichtet, die Latein unterrichteten.<br />
Die Interessengegensätze zwischen den Jesuiten, die am<br />
kostenlosen Studium festhielten, und dem Staat, der ab dem<br />
Jahr 1735 mit dem bereits erwähnten Patent von Karl VI. und<br />
mit einer Reihe von anderen Verordnungen die Zahl der wissenschaftlich<br />
gebildeten Jugendlichen begrenzen und diese in die<br />
Produktionsprozesse umlenken wollte, spiegeln sich in den<br />
Prüfungsergebnissen des Gymnasiums Ljubljana wider, über<br />
welche der Prüfungskommissär von Ljubljana, der Repräsentationsrat<br />
Pompejus Brigido berichtete. Im letzten Jahrzehnt des<br />
Jesuitengymnasiums Ljubljana sank die Zahl der Schüler in allen<br />
sechs Klassen um drei Viertel, der Einstieg in die erste Klasse<br />
des Gymnasiums Ljubljana wurde in dieser Zeit jedoch ca. 500<br />
Bauern- und Bürgersöhnen unterbunden (bzw. diese wurden<br />
aus diesem ausgeschlossen), während die Zahl der Adelssöhne<br />
unverändert blieb. Die Jesuiten konnten sich dem staatlichen<br />
Druck gegen die Ausbildung der Bauern- und Bürgersöhne<br />
am Ende ihrer Tätigkeit in Ljubljana nur mit dem Argument<br />
wiedersetzen, dass die Zahl der Geistlichen, die die slowenische<br />
Sprache beherrschen, dadurch radikal sinken wird, wodurch die<br />
Seelsorgearbeit stark betroffen sein wird. Das war das einzige<br />
Argument, das die Wiener Regierung bereit war, in bestimmtem<br />
Maße zu berücksichtigen.<br />
Die Auflösung des Jesuitenordens im Jahr 1773 stellt in der<br />
Geschichte des höheren Schulwesens von Ljubljana den Beginn<br />
einer neuen Ära dar. Die Grundmerkmale der neuen Ordnung,<br />
die nach der Auflösung der Jesuiten eingeführt wurde, blieben<br />
hier – wenn man die kurzen Unterbrechungen im Zeitraum<br />
der Napoleonischen Illyrischen Provinzen nicht berücksichtigt<br />
(1809-1813) – bis zur Märzrevolution im Jahr 1848<br />
wirksam. Anfangs fand genauso wie anderswo eine praktische<br />
Lösung Zustimmung. In den „niederen Schulen“ (Gymnasium)<br />
blieben die ehemaligen Jesuiten als vorübergehende staatliche<br />
Angestellte, jedoch bereits im Jahr 1780 stellen die zu Weltgeistlichen<br />
umbenannten Exjesuiten die Lehrkräfte dar. Für<br />
»höhere Schulen«, an denen beim Philosophiestudium anfangs<br />
die Jesuiten unterrichteten, die jedoch gänzlich aus dem Theologiestudium<br />
ausgeschlossen wurden, stellte die Landeshaupt-<br />
53<br />
mannschaft in Ljubljana Überlegungen zur Unterbringung von<br />
vier Franziskaner Dozenten an. Bischof Karel Janez Herberstein,<br />
dem Wien im Jahr 1774 die Oberaufsicht über alle Studien in<br />
Ljubljana (den Vorsitz der Studienkommission) anvertraute und<br />
der bis zu Beginn der Achtzigerjahre mit leiser Zustimmung<br />
der Wiener Regierung tatsächlich über das Oberschulwesen<br />
Ljubljanas entschied, unternahm alles, um die Dozentenstellen<br />
mit Welt-, wenn nur möglich mit ihm untergeordneten<br />
Geistlichen zu besetzen. Wegen seiner kirchlich-politischen<br />
Ansichten war ihm der Gedanke fremd, dass die Dozentenstellen<br />
von Ordensgeistlichen besetzt werden würden, insbesondere<br />
nicht von Franziskanern, obwohl dies gerade in Österreich<br />
in dieser Zeit vielerorts geschah. Im Jahr 1779 unterrichteten<br />
somit Theologie: Jožef Jurij Lenaz - Professor für Dogmatik,<br />
Franc Ziegler - Professor für Moraltheologie, Franc Pogačnik -<br />
Professor für Kanonisches Recht und Kirchengeschichte, Jakob<br />
Sorčan - Professor für orientalische Sprachen; Philosophie<br />
jedoch: Anton Amschel - Professor für Physik, Anton Tschokel<br />
- Professor für Logik (im Folgejahr Andrej Novak) und Martin<br />
Jell - Professor für Mathematik. Die Eingriffe von Herberstein<br />
in das höhere Schulwesen führten zu Streitigkeiten zwischen<br />
den ehemaligen Jesuiten und den neuen Lehrkräften sowie<br />
trugen auf ihre Art und Weise zur Beseitigung bzw. Auflösung<br />
der Theologie- und Philosophiestudien Ljubljanas in der ersten<br />
Hälfte der Achtzigerjahre bei.<br />
Nach der Auflösung des Jesuitenordens gingen sowohl das<br />
Gymnasium als auch die Philosophische und Theologische<br />
Fakultät in Ljubljana in die direkte staatliche Verwaltung über.<br />
Das Gymnasium als »niederes Schulwesen« ist inzwischen<br />
organisatorisch stärker vom »höheren Schulwesen« getrennt,<br />
steht jedoch nach dessen Lehrinhalt in enger Verbundenheit<br />
mit diesem. Die bereits erwähnten gymnasialen Reformprojekte<br />
der theresianischen Ära haben in Ljubljana das fünfklassige<br />
Gymnasium mit Klassenlehrern gestaltet; in didaktischer-methodischer<br />
Sicht basierte der Unterricht auf einem monotonen<br />
Latein-Sprachunterricht, zur Unterhaltung und Entspannung<br />
fügte man diesem jedoch noch ein paar naturwissenschaftlichmathematische<br />
Inhalte hinzu. Resonanzen auf die Bemühungen<br />
um die Übertragung der Betonung vom Lateinunterricht auf<br />
den Realienunterricht, die mathematisch-naturwissenschaftlichen<br />
Disziplinen und moderne Sprachen in Ljubljana sind nicht<br />
wahrzunehmen.<br />
Während man die Oberleitung des Gymnasiums (und der<br />
Normalschule) zu Beginn der Siebzigerjahre der gymnasialen<br />
Schulkommission anvertraute, wurde die Oberleitung der<br />
Philosophie- und Theologiestudien von der Studienkommission<br />
übernommen, die aus zwei Ratsmitgliedern der Landeshauptmannschaft<br />
und einem Direktor der Theologiestudien bestand.<br />
Die Studienkommission setzte sich im Jahr 1779 zusammen<br />
aus: Alojz Adolf Graf Auersperg - Ratsmitglied; Franc Jožef<br />
Graf Wurmbrand - Ratsmitglied, Jožef Jurij Lenaz - Direktor
der Theologischen Fakultät und Jožef Hübner. Im Jahr 1781<br />
wurden die Gymnasialangelegenheiten aus der Normalschul-<br />
(Gymnasial-) Kommission ausgegliedert und der Studienkommission<br />
anvertraut. Die unmittelbare Studienleitung fiel jedoch<br />
dem Studiendirektor: dem Direktor des Philosophie- und dem<br />
Direktor des Theologiestudiums zu. In den Achtzigerjahren<br />
wurde das Amt des Direktors der Philosophischen und Theologischen<br />
Fakultät Ljubljana von Jožef Jurij Lenaz, dem Professor<br />
für Dogmatik, bekleidet.<br />
Kaiserlich-königliches Lyzeum<br />
Nach der Auflösung des Jesuitenordens sind die Bezeichnungen<br />
für das Lateinschulwesen in Ljubljana einige Zeit lang noch<br />
nicht etabliert: Gymnasium, Akademie (Academia Labacensis,<br />
Academia archiducalis) und auch Universität. Für das höhere<br />
Lateinschulwesen findet ab Ende der Achtzigerjahre allmählich<br />
der Terminus Lyzeum (Archiducale Lyceum Labacense,<br />
Caesareo Regii Lyceum Labacense, K.K. Lyceo zu Laibach,<br />
K.K. Lyzäum zu Laibach) Anwendung, der formell bereits aus<br />
zwei separaten, untereinander getrennten Einheiten besteht:<br />
der Philosophischen und Theologischen Fakultät bzw. dem<br />
Studium. Für die niederen Lateinschulen wurde jedoch Ende<br />
der Achtzigerjahre die Bezeichnung Gymnasium (Archiducale<br />
Gymnasium Labacense) eingeführt. Die Einführung neuer bzw.<br />
umgestalteter Studienpläne führte zur Erweiterung der bereits<br />
bestehenden und zur Gestaltung neuer Lehrstühle und Studienfächer.<br />
Das Theologiestudium wurde durch neue Lehrinhalte<br />
bereichert: Pastoraltheologie (praktische Arbeit des Geistlichen),<br />
Dogmatik, Patristik (Kirchenväter der ersten Jahrhunderte),<br />
Hermeneutik (Auslegung der Bibel), Kirchengeschichte,<br />
Geschichte der theologischen Literatur und mit orientalischen<br />
Sprachen (Hebräisch). Auf diese Weise umfasste das Theologiestudium<br />
in Ljubljana jetzt vier Lehrstühle. Die ehemaligen<br />
jesuitischen Lehrstühle für Moraltheologie und Kanonisches<br />
Recht wurden stark erweitert: zur Moraltheologie wurden die<br />
Pastoraltheologie, Patristik und Geschichte der theologischen<br />
Literatur, zum Kanonischen Recht jedoch Kirchengeschichte<br />
hinzugefügt. Die anderen zwei Lehrstühle: Dogmatik und<br />
orientalische Sprachen mit Hermeneutik wurden vollkommen<br />
neu gestaltet. Die praktische Einführung in die Seelsorgearbeit<br />
wurde in den Mittelpunkt des Theologiestudiums gestellt.<br />
Bei der zweijährigen Philosophie mit drei Professoren wurde<br />
jetzt im ersten Jahr Logik und Mathematik, im zweiten jedoch<br />
Physik unterrichtet. In lehrinhaltlicher Sicht entwickelte sich das<br />
Philosophiestudium seit Beginn der Achtzigerjahre stufenweise<br />
rückläufig: Es ist vorbei mit dem Unterricht von Mechanik,<br />
Landwirtschaft, theoretischer Physik und Naturwissenschaft.<br />
Sogar ein solcher Sachkundiger, wie es der Mathematiker Jožef<br />
Maffei war, musste die Lehrstelle an der Philosophie Ljubljana<br />
54<br />
verlassen. In konzeptueller Sicht bleibt das Philosophiestudium<br />
– inhaltlich arm – Vorreiter für die übrigen Studien, der Bruch<br />
mit dem ehemaligen Philosophiekurs (artistische Fakultät) ist,<br />
wie bereits erwähnt, ersichtlich, seine Weiterentwicklung jedoch<br />
völlig offen.<br />
Dabei muss jedoch hervorgehoben werden, dass die medico-chirurgische<br />
Schule, die die Regierung in Ljubljana – so wie in allen<br />
anderen provinziellen Hauptstädten – im Jahr 1782 gegründet<br />
hat, an die Philosophie angeschlossen wurde, was zunächst zur<br />
Entstehung der Philosophisch-chirurgischen Fakultät führte.<br />
In den Neunzigerjahren wurden die Philosophie und Chirurgie<br />
jedoch getrennt, die medico-chirurgische Fakultät jedoch<br />
zusammen mit der Hebammenschule als dritte lyzeale Organisationseinheit<br />
gestaltet (medico-chirurgische Fakultät). Zunächst<br />
unterrichteten zwei Lehrer (Professoren) an diesem Lehrstuhl<br />
Botanik, Chemie, Anatomie, Chirurgie und Geburtshilfe. Im<br />
Jahr 1794 begann jedoch der dritte Lehrer mit dem Unterricht<br />
von Veterinärmedizin. Unter den Verhältnissen, als Österreich in<br />
der zweiten Hälfte des 18. Jahrhunderts lediglich an den Universitäten<br />
in Prag, Wien und Krakau die traditionellen Medizinischen<br />
Fakultäten hatte, war das Ansehen der an der Universität<br />
promovierten Doktoren der Medizin bzw. der an der Universität<br />
diplomierten Magister der Chirurgie, die an den lyzealen medico-chirurgischen<br />
Studien unterrichteten, bei der Bevölkerung<br />
außerordentlich groß, was zweifelsohne auch für Ljubljana<br />
gilt. In formalrechtlicher Sicht bleibt jedoch selbstverständlich<br />
die Frage offen, ob die „chirurgisch-anatomische Schule“ am<br />
Lyzeum in Ljubljana, die die Auszubildenden zum Wundarzt<br />
ohne Gymnasialbildung, die Absolventen der Normalschule<br />
und sogar die Absolventen der dritten Klasse der Hauptschule<br />
besuchen mussten, überhaupt zu den höheren Studien gehörte.<br />
Da die Einschreibung in das Oberschulwesen von Ljubljana an<br />
der Philosophie nur nach abgeschlossenem Gymnasium möglich<br />
war, für die Einschreibung an der Theologie wird jedoch seit dem<br />
Jahr 1775 ein abgeschlossenes Philosophiestudium verlangt. Die<br />
Medizinische Fakultät an der Universität verlangte jedoch eine<br />
dreijährige philosophische Bildung.<br />
Wenn die Hoffnung unmittelbar nach der Auflösung des Jesuitenordens<br />
auf die Gründung neuer Lehr- (Fakultäts-) Stühle noch<br />
real war (z. B. juridisches Studium), änderten sich die Verhältnisse<br />
in den Achtzigerjahren von Grund auf. In dieser Zeit<br />
haben sich die Studienmöglichkeiten in Ljubljana wesentlich<br />
verschlechtert, eine Zeit lang waren diese jedoch fast gänzlich<br />
abgeschafft. Es wurde bereits erwähnt, dass der tertiäre Sektor<br />
des Schulwesens in der Zeit von Josef II. stagnierte, das Interesse<br />
des Kaisers war im Hochschulbereich auf die Erziehung und<br />
Bildung der Geistlichkeit in den zentralen staatlichen Einrichtungen,<br />
Generalpriesterseminaren (seminarium generale)<br />
gerichtet. Mit der Begründung, dass es nach der Gründung der<br />
Generalpriesterseminare in Graz und Innsbruck, in Ljubljana zu<br />
wenig theologische Hörer geben wird, wurden die Theologiestu-
dien Ljubljanas im Jahr 1783 abgeschafft. In das Generalpriesterseminar<br />
in Graz, das auch zur Erziehung der Geistlichkeit der<br />
Diözese Ljubljana festgelegt wurde, wurden bereits im Jahr 1783,<br />
15 Studenten aus Ljubljana entsandt, dorthin wurde auch die<br />
Einrichtung Collegium Carolinum mitsamt dem Vermögen der<br />
aufgelösten Bruderschaft von Philipp Neri übertragen. Alle vier<br />
Professoren der Theologischen Fakultät des Lyzeums Ljubljana:<br />
Dr. Jožef Jurij Lenaz, Professor für Dogmatik; Franc Ziegler,<br />
Professor für Moraltheologie, Patristik, Pastoraltheologie<br />
und Geschichte der theologischen Literatur; Franc Pogačnik,<br />
Professor für Kirchenrecht und Kirchengeschichte und Jakob<br />
Sorčan, Professor für orientalische Sprachen und Hermeneutik<br />
– wurden jedoch an das Lyzeum in Innsbruck versetzt. Das<br />
Theologiestudium an der dortigen Universität hatte nämlich<br />
bei deren vorübergehender Auflösung bzw. Umwandlung in<br />
ein Lyzeum im Jahr 1783 nur vier Professoren. Für das Theologiestudium<br />
im Generalpriesterseminar, das beim Lyzeum in<br />
Innsbruck gegründet wurde, waren jedoch somit – wie in Wien<br />
und Graz – acht Professoren, genauso viele wie an den Theologischen<br />
Fakultäten der Universitäten, vorgesehen. Bald darauf<br />
wurden auch die Philosophie- und Theologiestudien in den<br />
bereits bestehenden Klöstern zur Erziehung des eigenen Ordensnachwuchses<br />
abgeschafft: in Ljubljana bei den Franziskanern<br />
und Kapuzinern. Die Obrigkeiten vertrauten diesem Studium<br />
bereits seit den Theresianischen Schulreformen nicht besonders,<br />
die Bemühungen um die Änderung ihres Inhalts im neuen<br />
Geiste hatten jedoch keinen Erfolg. Die neuen Bildungszentren<br />
für die Geistlichkeit führten somit zur Auflösung aller anderen<br />
Einrichtungen zur geistlichen Ausbildung.<br />
Der Abschaffung der theologischen öffentlichen und Ordensstudien<br />
in Ljubljana folgte im Jahr 1785 die Auflösung der Philosophiestudien.<br />
Es ist nicht bekannt, dass der formelle Anlass<br />
für die Auflösung eine Streitigkeit zwischen dem Direktor der<br />
Philosophiestudien Anton Amschel, dem ehemaligen Jesuiten<br />
und dem Professor für Logik und Metaphysik Jožef Novak war,<br />
dem ein freidenkerischer Inhalt der Vorlesungen und häretische<br />
Lehren vorgeworfen wurden. Anton Tomaž Linhart, die<br />
zentrale Persönlichkeit der Bemühungen um die Studienreform<br />
im Land Krain in dieser Zeit, schweigt jedoch als Mitglied der<br />
Untersuchungskommission, die die Kreisbehörde in Bezug auf<br />
die Novak-Affäre organisierte, über die Arbeit der Kommission<br />
und die Ansichten von Novak. Die Streitigkeit reichte bis zum<br />
Kaiser, der dies gemäß seiner allgemeinen Kürzungspolitik im<br />
Hochschulbereich als Ursache für die Realisierung der bereits<br />
vorher geplanten Abschaffung des Philosophiestudiums in<br />
Ljubljana heranzog. Jožef Novak wurde – nach der Suspendierung<br />
seitens des Verwaltungsbezirks und dessen Bannfluch<br />
seitens der Studienhofkommission – an das Wiener Theresianum<br />
befördert, Rektor Anton Amschel verlor jedoch sein Amt und<br />
Lehramt. Nach hundert Jahren blieben in Ljubljana lediglich die<br />
Vorlesungen des medico-chirurgischen Studiums bestehen.<br />
55<br />
Die Krainer Landesstände baten den Kaiser darauf in zwei<br />
Gesuchen (27. Mai 1786 und 20. April 1787), deren Verfasser<br />
offensichtlich Anton Tomaž Linhart ist, nicht nur um die Wiederherstellung<br />
der vorigen zwei lyzealen Philosophiejahrgänge,<br />
sondern dass nach dem Vorbild der umgestalteten Universität<br />
Wien eine ähnliche Einrichtung in Ljubljana organisiert wird,<br />
da einige Vorschläge in diesen Denkschriften in den Bereich<br />
der juristischen Fakultät und der technischen Hochschulen<br />
gehören. Bischof Janez Karel Herberstein unterstützte in Sorge,<br />
dass die Diözese ohne priesterlichen Nachwuchs bleibt, das erste<br />
Ersuchen der Stände durch eine Beschwerde an den innerösterreichischen<br />
Verwaltungsbezirk. Die ständischen Denkschriften<br />
begründen im schönen Stil und logischer Schärfe im Geiste<br />
des Aufklärungsdenkens, das in Ljubljana in dieser Zeit seinen<br />
Höhepunkt erreichte, den Bedarf nach einer Hochschule in<br />
Ljubljana.<br />
Nach den Zeiten der alten Akademije operozov traten folglich<br />
in der Zeit von Josef II. in Ljubljana zum zweiten Mal Überlegungen<br />
über die Gründung der Universität in Erscheinung.<br />
Durch die Einführung des nationalen Moments, das heißt durch<br />
die Hervorhebung der Landessprache, die nicht nur in Krain<br />
und Istrien gesprochen wird, und durch die Hervorhebung ihrer<br />
Individualität, die in der zweiten Denkschrift klar dokumentiert<br />
ist, ist jedoch der Unterschied zwischen den Bemühungen vor<br />
achtzig Jahren ersichtlich. Zunächst (Anfang des Jahres 1788)<br />
wurden alle Gesuche mit dem Argument zurückgewiesen, dass<br />
Wien nicht die Absicht hat die Winkelstudien zu fördern. Die<br />
Gründe, warum die Philosophiestudien (zweijährig) durch das<br />
neue Hofdekret nach drei Monaten (April 1788) dennoch im<br />
alten Umfang mit drei Lehrkräften erneuert wurden, sind noch<br />
unbekannt: für Physik (B. Schaller), für Mathematik (Anton<br />
Gruber) und für Philosophie sowie Gemeingeschichte (Franz<br />
Wilde). Nach der Auflösung der Generalpriesterseminare am<br />
4. Juli 1790 erhielt das Lyzeum Ljubljana durch das Dekret<br />
am 10. Juni 1791 vollkommene Theologiestudien mit sieben<br />
Lehrkräften und vierjähriger Dauer. Mit der Begründung, dass<br />
es sich um ein verkürztes, das heißt Lyzeal-Studium handelt,<br />
bei dem die „geringere Zahl der Lehrer nur den nötigen Stoff<br />
vermittelt“, strich das Hofdekret diese im Folgejahr jedoch<br />
erneut auf vier Lehrkräfte zusammen (für Kirchengeschichte<br />
und Kirchenrecht, für die Bibel, für Dogmatik und für Moral-<br />
sowie Pastoraltheologie).<br />
Am Ende des 18. und zu Beginn des 19. Jahrhunderts wurden<br />
in Österreich durch das Forcieren des Modells des tertiären<br />
Schulwesens, dessen Grundlagen nach Bayerischem Vorbild<br />
bereits in der Zeit von Josef II. gegeben waren, viel größere Möglichkeiten<br />
zur Erlangung der akademischen Bildung geschaffen.<br />
Das doppelte Niveau dieses Bereichs des Schulwesens: lyzeales<br />
und „eruditives“ (universitäres) Studium, gab den kleinen<br />
philosophisch-theologischen lyzealen Lehreinrichtungen nach<br />
den Provinzen, die die aufgeklärten Reformatoren der zweiten
Hälfte des 18. Jahrhunderts mit Misstrauen behandelten, vor<br />
allem in den deutschen Ländern eine völlig neue Bedeutung.<br />
Die Lyzeen widmeten sich zum Unterschied von den richtigen<br />
Universitäten, die auf die wissenschaftliche Arbeit ausgerichtet<br />
waren, vor allem der Ausbildung auf die Berufspraxis, da ihr<br />
Hauptziel die Erziehung von Geistlichen, (die neben dem theologischen<br />
auch das praktische Wissen aus der Landwirtschaft<br />
haben sollten), Wundärzten, Verwaltern von Großgrundbesitzen<br />
und Lehrern war. In diesem Sinn wurden die Lyzeen in<br />
degradierte Universitäten, die Doktorgrade aus der Philosophie<br />
und Theologie verleihen konnten, und in Lyzeen unterteilt, die<br />
als eine Art zurückgebildete Gymnasien anstelle der vorangehenden<br />
Jesuitenstudien entstanden und Wissenschafts- und<br />
Bildungseinrichtungen in den Landeszentren wurden, jedoch<br />
kein Verleihungsrecht von Doktortiteln besaßen. Das kaiserlich-königliche<br />
Lyzeum in Ljubljana (Archiducale Lyceum<br />
Labacense, Caesareo Regii Lyceum Labacense, K.K. Lyzäum<br />
zu Laibach, K.K. Lyzeum zu Laibach), das formell im Jahr<br />
1791 gegründet wurde, gehörte zu denjenigen österreichischen<br />
Lyzeen, die kein Verleihungsrecht von akademischen Titeln<br />
besaßen und als semiuniversitäre Einrichtungen eine Art<br />
Zwischenglied zwischen dem Gymnasium und der richtigen<br />
Universität darstellten. Es hatte drei Studienrichtungen, die<br />
philosophische, medico-chirurgische und theologische, darüber<br />
hinaus jedoch noch eine Reihe von Nebenfächern, angefangen<br />
bei Landwirtschaft über Geschichte und Philosophie bis hin zu<br />
moderne Sprachen.<br />
In der leopoldinischen Ära ist der demokratische Reformgeist<br />
auch am sekundären und tertiären Schulwesen von Ljubljana<br />
bemerkbar. In Ljubljana wurde nach den ausschließlichen<br />
Verdiensten von Linhart ein Studienkonsess gegründet. Es<br />
wurde eine interne obere Lernautonomie eingeführt, und dies<br />
trotz der Tatsache, dass Ljubljana in der Zeit nur zwei Arten<br />
von Oberstudien (Philosophie und Theologie) auf ausgeprägter<br />
lyzealer, nicht universitärer Stufe hatte; das medico-chirurgische<br />
Studium – ansonsten im Rahmen des Lyzeums – gehörte jedoch,<br />
wie bereits erwähnt, überhaupt nicht zur Stufe der Oberstudien,<br />
da sich dieses im Wesentlichen auf dem Lernniveau befand. Der<br />
»neue Studienplan« des Wiener Universitätsprofessors Karl<br />
Anton Martini sprach jedoch von den Professoren von vier<br />
Universitätsfakultäten, von denen jede ihre Lehrerversammlung<br />
gestalten würde, die sich gemeinsam mit der Lehrerversammlung<br />
des Gymnasiums und der Normalschule aus einem vierköpfigen<br />
Studienkonsess zusammensetzen würde. Jedoch sahen<br />
die Verordnungen zur Ergänzung des »neuen Studienplans«<br />
die Gründung der Studienkonsesse auch in den Landeshauptstädten,<br />
folglich dort vor, wo lyzeale und nicht universitäre<br />
Studien vorhanden waren, was bedeutete, dass diese Vorschriften<br />
auch für die lyzealen Studien galten. Gerade darauf stützte sich<br />
Linhart, als er im Januar 1792 den Plan für die Applikation des<br />
»neuen Studienplans« im Land Krain erstellte. In Ljubljana<br />
56<br />
schlug er die Gründung von vier Lehrerversammlungen (der<br />
Theologie, Philosophie, des Gymnasiums und der Normalschule)<br />
und einen Studienkonsess vor. Wien bewilligte seinen<br />
Vorschlag am 20. April 1792.<br />
Im Gegensatz zu Klagenfurt gelang in Ljubljana die Realisierung<br />
der beiden wichtigsten österreichischen aufgeklärten Hochschulreformmaßnahmen:<br />
die Gründung neuer kollegialer Schulbehörden<br />
und die interne Autonomie der Lehrämter. Nach der<br />
Abschaffung der Studiendirektoren und der Gründung der Lehrversammlungen<br />
und des Studienkonsesses für das Land Krain<br />
teilte der Landeshauptmann von Gaisruck mit einer speziellen<br />
Kurrende am 22. September 1792 allen Einrichtungen im Land<br />
mit, dass der Studienkonsess von nun an ihr direktes vorgesetztes<br />
Organ ist. Jedoch vertrat der Vertreter der Normalschule lediglich<br />
die Lehrer der Normalschule, nicht jedoch auch die Lehrer der<br />
Hauptschulen. Der Vertreter des Gymnasiums vertrat jedoch<br />
nur die Professoren des Gymnasiums Ljubljana, das Gymnasium<br />
Novo mesto hatte nämlich seine Lehrerversammlung, deren<br />
Vertreter nicht unmittelbar in den Konsess eingebunden war.<br />
Der Studienkonsess im Land Krain zählte sechs Mitglieder, den<br />
Vorstand und fünf Assessoren. Die Assessoren wurden von den<br />
Professorenversammlungen der Theologie-, Philosophie- und<br />
medico-chirurgischen Studien Ljubljanas sowie von der Professorenversammlung<br />
des Gymnasiums und der Normalschule<br />
gewählt. Unter dem Vorsitz des Lyzeumsrektors, der jedes Jahr<br />
neu gewählt wurde, tagte diese einmal pro Woche und sandte<br />
ihre Berichte dem Landeshauptmann zu. Der genaue Inhalt der<br />
Diskussionen, die im Studienkonsess von Ljubljana stattfanden,<br />
und der Inhalt ihrer Berichte an den Landeshauptmann sind<br />
nicht bekannt. Aus einigen zugänglichen Berichten lässt sich<br />
jedoch die Schlussfolgerung ziehen, dass er sich vor allem mit<br />
der Problematik der Oberstudien Ljubljanas befasst hat. Auf<br />
diese Weise bewertete er die Arbeit der lyzealen Professoren<br />
Ljubljanas, beurteilte die Lehrbücher und Repetitorien, die bei<br />
den Vorlesungen verwendet wurden, und schlug deren Verbesserungen<br />
vor, diskutierte über die Prüfungen, das Lyzeumsbuch,<br />
die Einstellung von hochwertigen Professoren, die Verleihung<br />
der Stipendien, die Befreiung vom Schulgeld, die Verteidigung<br />
öffentlicher Thesen bei Disputationen usw. Er beurteilte jedoch<br />
auch Texte, die die Professoren veröffentlichen mussten. Dadurch<br />
wurde auch auf unseren Böden die Zensur von Büchern auf die<br />
Lyzeallehrer übertragen, obwohl der Konsess die Texte vor der<br />
Veröffentlichung noch zur Genehmigung an die Landeshauptmannschaft<br />
senden musste.<br />
Hochschule der Illyrischen Provinzen<br />
Die französische Herrschaft an der Ostküste des Adriatischen<br />
Meeres in der Zeit von Napoleon zu Beginn des 19. Jahrhunderts<br />
(1809-1814), stellt auch die Geschichte des Schulwesens
dar, obwohl die außerordentlich wichtige Periode nur eine<br />
kurze Zeit dauerte. Neben der Neugestaltung des elementaren<br />
und mittleren Schulwesens war die wichtigste Errungenschaft<br />
der französischen Schulreform die Gründung der Universität<br />
Ljubljana. Das Hauptmotiv für diese Maßnahme war es zu<br />
verhindern, dass der Nachwuchs für die akademischen Berufe<br />
nach Österreich studieren gehen würde. Mit dem Schuljahr<br />
1810/11 nahmen in Ljubljana die sog. „zentralen Schulen“<br />
(écoles centrales) mit fünf Studienrichtungen ihre Tätigkeit<br />
auf: für Ärzte, Chirurgen, Ingenieure, Architekten, Juristen und<br />
Theologen. Der erste Jahrgang war für alle Richtungen gleich und<br />
beinhaltete Vorlesungen aus Rhetorik, Metaphysik und Physik –<br />
das war das Philosophiestudium als Einführung in das richtige<br />
Objektstudium. Insgesamt zählten die zentralen Schulen zu<br />
Beginn des ersten Jahres 300 Studenten, am Jahresende jedoch<br />
fast ein Drittel weniger. Wie Vlado Schmidt festgestellt hat,<br />
waren unter den Studenten zwei Drittel Krainer, unter diesen<br />
vergleichsweise mehr Oberkrainer und Einwohner aus Idria. Es<br />
waren auch nicht allzu viele Einwohner aus Ljubljana vorhanden,<br />
höchstens ein Zwanzigstel, wenn man auch das nächstliegende<br />
Umfeld hinzuzählt. Unter den auswärtigen Studenten kamen<br />
die meisten aus Görz. Das Durchschnittsalter der Neulinge war<br />
18 und 19 Jahre, ca. ein Jahr über dem damaligen europäischen<br />
Durchschnitt. Bei der Theologie nahmen Jungen vom Lande<br />
– beim Ingenieurwesen – der Architektur Handwerkssöhne<br />
überhand, anderswo stellten Söhne vom Lande ungefähr die<br />
Hälfte dar. Das Studium war für vier, für Medizin und Chirurgie<br />
jedoch für fünf Jahre vorgesehen. Die zentralen Schulen hatten<br />
das Verleihungsrecht von akademischen Titeln. Es waren elf<br />
Professoren vorhanden. Unter diesen unterrichteten bis dahin<br />
bereits schon sieben am österreichischen Lyzeum Ljubljana.<br />
Die Vorlesungen fanden teils in Latein, teils in Deutsch statt.<br />
Nach dem ersten Jahr änderte sich das Studium geringfügig.<br />
Aus den zentralen Schulen entstand eine Akademie (academie),<br />
die Studienrichtungen wurden neu gestaltet und die Studienrichtung<br />
Ingenieurwesen Architektur wurde abgeschafft. Das<br />
Studium an der französischen Universität Ljubljana hat außer<br />
den Theologen natürlich niemand abgeschlossen, da diese nur<br />
drei Jahre tätig war. Die Österreicher versetzten das Schulwesen<br />
jedoch nach der erneuten Ankunft im Jahr 1814 in den vorigen<br />
Zustand.<br />
Mehr als für den direkten Nutzen war die französische Universität<br />
Ljubljana als Zukunftsaussicht, als Vorbild für die österreichische<br />
Regierung von Bedeutung, wie diese im Slowenischen für<br />
das Oberschulwesen sorgen würde.<br />
Kampf um die slowenische Universität<br />
Die Revolution 1848 verdeutlichte nämlich auch die große<br />
Rückständigkeit des österreichischen sekundären und tertiären<br />
57<br />
Schulwesens. Obwohl man bereits seit Beginn der Vierzigerjahre<br />
des 19. Jahrhunderts in Abständen über die Umstrukturierung<br />
dieses Schulwesens diskutierte und zwischen den<br />
Initiatoren der Reform ein Einvernehmen hinsichtlich der<br />
Ziele bestand, gaben erst die revolutionären Ereignisse im Jahr<br />
1848 das entscheidende Motiv zur Verwirklichung dieser Pläne.<br />
Was – durch das ängstliche Zögern der Studienhofkommission<br />
– von oben längere Zeit verhindert wurde, erzwang jetzt<br />
der massenhafte Druck von unten. Dies waren die Professoren<br />
und Studenten der Universität Wien, die am 12. März 1848 mit<br />
ihrer berühmten »stürmischen Petition« die Unruhen dieser<br />
Tage ausnutzten und die ihre Forderungen, vor allem diejenige<br />
berühmte Forderung »nach der Unterrichts- und Lernfreiheit«<br />
(der Freiheit der Wissenschaft und der Freiheit des Unterrichts)<br />
der deutschen Universitäten derart entschieden zu vertreten<br />
verstanden.<br />
Die Hauptziele der neuen Ordnung trugen bereits klar den Siegel<br />
von Franz Exner, dem ehemaligen Professor der Universität<br />
Prag, der in den wissenschaftlichen Beirat des Aufklärungsministeriums<br />
berufen wurde. Als zwingende Grundbedingung<br />
jedwaiger tieferer Änderungen wurde jedoch die Erneuerung<br />
der internen und externen Autonomie der Universität, folglich<br />
die freie Bewegung innerhalb der wissenschaftlichen Disziplinen<br />
erkannt. Von nun an sollte der Fortschritt in den wissenschaftlichen<br />
Fächern – Lehrprogramme, die nicht auf die staatlich-politische<br />
Notwendigkeit und nackte Berufsausbildung reduziert<br />
werden – die Grenzen der Gestaltung der einzelnen Fakultäten<br />
aufstellen.<br />
Die geplanten Lösungen (Exner, Bonitz, später Thun) gingen<br />
bereits in den ersten Monaten in die Richtungen, dass der<br />
Fakultät, die einst nach den Vorlesungen artistische, seit jesuitischer<br />
Zeit jedoch nach deren Philosophiekurs (Cursus philosophiae)<br />
philosophische hieß und für alle Hörer – wie bekannt<br />
– die erste Pflichtstufe für die weiteren (fachlichen) Studien<br />
darstellte, die Last der vorbereitenden Aufgaben abgenommen<br />
und deren gleichwertiger Zugang zu den anderen Fakultäten<br />
ermöglicht werden muss. Dies bedeutete natürlich die endgültige<br />
Liquidierung beider philosophischer Jahrgänge, deren Aufgaben<br />
jetzt auf das Gymnasium und auf die völlig neu gestaltete Philosophische<br />
Fakultät übertragen wurden. Das Gymnasium sollte<br />
jedoch von nun an als allgemeinbildende Schule die Vorbildung<br />
für das Studium an irgendeiner Hochschule geben.<br />
An den Universitäten werden »den anderen Fakultäten<br />
gleichwertige Philosophische Fakultäten eingerichtet, die<br />
im alten Sinne des Wortes auch alle mathematisch-naturgeschichtlichen<br />
Disziplinen umfassen und die später mit ihrem<br />
nach Fächern differenziertem Studium, der Organisation der<br />
Institute und Seminare eine Art Rückgrat der wissenschaftlichen<br />
Arbeit an den Universitäten werden«. Gleichzeitig nahm<br />
die Meinung überhand, dass das dreijährige Chirurgiestudium<br />
von den Universitäten abgetrennt werden solle, das vor allem auf
den niedrigeren Gymnasialklassen basierte und nicht mehr die<br />
Berechtigung seiner Existenz aufwies: neben den Ärzten wurden<br />
die Chirurgen jetzt überflüssig. Das Opfer der Bemühungen um<br />
Einheitlichkeit und Qualität der Universitätsstudien wurden<br />
selbstverständlich auch die medico-chirurgischen Studien an<br />
den Lyzeen. Gegen diese Tendenzen gab es keinen Widerstand,<br />
es war jedoch klar, dass von nun an, wenn das niedrigere Universitätsschulwesen<br />
(semiuniversitäre Lehreinrichtungen) entfällt,<br />
der Unterschied zwischen den Gymnasial- und Universitätszentren<br />
viel größer sein wird, insbesondere, da klar war, dass die<br />
Zahl der Universitätszentren begrenzt sein wird, da sich sogar<br />
die Philosophische Fakultät Wien nicht ohne Professoren aus<br />
den deutschen Ländern organisieren konnte, die Unfähigkeit<br />
der Organisation der Medizinischen Fakultäten in Graz und<br />
Innsbruck hing jedoch auf beiden Universitätszentren wie ein<br />
Schmutzfleck, daher auch derart große Bemühungen um eine<br />
möglichst baldige Aufnahme von vollkommenen Medizinstudien.<br />
Bei den Slowenen wurde die Frage, wo die Universität<br />
und wo das Gymnasium sein soll, wie Fran Zwitter vollkommen<br />
genau feststellt, zu einer »eminenten nationalen Frage«.<br />
In unserer Darstellung werden wir uns vor allem auf die<br />
Bemühungen der Lyzeumsprofessoren um die Gründung der<br />
Universität Ljubljana beschränken, eine ausführliche Darstellung<br />
dieser Thematik geben jedoch Janko Polec und Ana Benedetič<br />
in ihren umfassenden Beschreibungen des Kampfes um die<br />
slowenische Universität wieder.<br />
Bereits in den ersten Wochen nach der Revolution, bei der die<br />
Studenten eine große Rolle spielen und bei der erneut Professorenkollegien<br />
bestehen, setzten sich in Ljubljana vor allem die<br />
Studenten und Professoren des Lyzeums für die slowenische<br />
Universität ein. Der eifrigste Initiator für die Universität war der<br />
Rektor des Lyzeums und der Direktor des medico-chirurgischen<br />
Studiums Dr. Jurij Matija Šporer, der auch stellvertretender Vorsitzender<br />
des Slowenischen Verbands war. Für die Aktion setzte<br />
sich auch Dr. Janez Bleiweis, der Professor der Veterinärmedizin<br />
beim medico-chirurgischen Studium ein. Die Argumente in den<br />
Bemühungen um die Universität Ljubljana waren ausgesprochen<br />
slowenisch, die konkreten Ziele waren jedoch die Ausweitung<br />
des medico-chirurgischen Studiums durch zwei Lehrstühle<br />
(durch zwei Lehrämter) in die Medizinische Fakultät und die<br />
vollkommen neue Juristische Fakultät mit der gesamten neuen<br />
Belegschaft. Über das Problem, dass die neuen Philosophischen<br />
Fakultäten von nun an nur im Ausland vorhanden sein werden,<br />
war sich Ljubljana in dieser Zeit offensichtlich nicht bewusst.<br />
Vom 2. Mai 1848 bis zum 6. Juni 1848 wurden mit den<br />
Forderungen nach einer vollkommenen Universität in Ljubljana<br />
die Studenten und Professoren des medico-chirurgischen<br />
Studiums, die gesamte Professorenversammlung des Lyzeums<br />
Ljubljana und die Gründungs-Hauptversammlung des Slowenischen<br />
Verbandes laut. Jedoch wurde der erste Jahrgang des<br />
Philosophiestudiums im August 1848, gemäß der allgemeinem<br />
58<br />
Entscheidung, an das Gymnasium angeschlossen. Es ist uns nicht<br />
bekannt, wie der Widerstand, wenn überhaupt, gegen diese<br />
Maßnahme in Ljubljana aussah. Die lyzealen Philosophieprofessoren<br />
fassten nämlich ihre neue Aufstellung an den Gymnasien<br />
als Degradierung auf und die Schüler waren auch nicht<br />
sonderlich begeistert, dass diese auch weiterhin die gymnasiale<br />
Zwangsjacke tragen werden müssen, anstatt in die freien akademischen<br />
Formen integriert zu werden. Es scheint, dass es der<br />
Aufklärungsverwaltung gelang, beide Gruppen für diese in<br />
organisatorischer Sicht außerordentlich bedeutende Änderung<br />
zu gewinnen. Das Stadtmagistrat Ljubljana, die Krainer Landesstände<br />
und die Krainer Verwaltungsbezirke befürworteten die<br />
Aktion für die Universität, erklärten jedoch gleichzeitig, dass sie<br />
zu diesem Zweck nichts beitragen können, dies jedoch der Staat<br />
tun müsse. Das Wiener Aufklärungsministerium wich jedoch<br />
einer konkreten Antwort mit dem Argument aus, dass man die<br />
Frage der slowenischen Universität im breiteren österreichischen<br />
Rahmen lösen müsse.<br />
Trotz der erwähnten Petitionen und trotz der Tatsache, dass<br />
das lyzeale medico-chirurgische Studium Ljubljanas auf einem<br />
ziemlich hohen Niveau war, wurde dieses am 13. August 1848<br />
aufgelöst.<br />
Aufgrund des Gesuchs, die Behörden mögen die Verordnung<br />
widerrufen, wurde die Auflösung insoweit abgemildert, dass am<br />
15. September eine sukzessive Schuldemonstration angeordnet<br />
wurde, beginnend mit dem ersten Jahrgang. Im Falle des medicochirurgischen<br />
Studiums Ljubljanas berücksichtigte die Wiener<br />
Aufklärungsverwaltung folglich nicht ihren zuvor geäußerten<br />
Standpunkt, hinsichtlich der Auflösung die Entscheidung über<br />
das künftige Netz der Medizinischen Fakultäten abzuwarten,<br />
da einige solche Studien, z.B. in Graz, Salzburg und Innsbruck,<br />
noch erhalten blieben: in Graz wurde das medico-chirurgische<br />
Studium im Jahr 1863 zur Medizinischen Fakultät umgewandelt,<br />
in Innsbruck im Jahr 1869, das Lyzeum in Salzburg wurde<br />
jedoch erst im Jahr 1871 abgebaut (ähnlich wie das Lyzeum in<br />
Olomouc).<br />
Dr. Janez Bleiweis erstellte am 10. Dezember 1848 im Namen<br />
des Slowenischen Verbandes eine neue Petition für eine<br />
vollkommene Universität. Laut dieser sollte das medico-chirurgische<br />
Studium im vollen Umfang solange bestehen bleiben, bis<br />
dieses durch die Medizinische Fakultät ersetzt werden würde.<br />
Jedoch lehnte das Aufklärungsministerium diese am 15. Januar<br />
1849 mit dem Argument ab, dass die niederen Chirurgiestudien<br />
Schritt für Schritt, die Studien Ljubljanas jedoch sofort aufgelöst<br />
werden, da die kleine Zahl der Wundärzte, die das Studium hier<br />
jedes Jahr abschließt, nicht deren Fortbestehen rechtfertigt.<br />
Alle weiteren Petitionen brachten Ljubljana nur zwei kostenlose<br />
juridische Vorlesungen, das heißt den Lehrstuhl in »illyrischer«<br />
(slowenischer) Sprache für das Zivil- und Strafrecht, die Fächer,<br />
die für den praktischen Juristen und für die Übersetzung der<br />
Gesetzes am meisten erforderlich waren. Mit den Vorlesungen
aus dem Strafrecht begann Dr. Ernest Lehmann nach vorangehender<br />
Bestellung am 1. Juni 1849. Die Vorlesungen fanden<br />
im Lyzeumsgebäude statt, wo seit dem 20. März auch Anton<br />
Mažgon Zivilrecht (Staatsbürgerrecht) lehrte. Jedoch wurde<br />
er Anfang Juli krank und starb am 24. August. Er verließ die<br />
Übersetzung des Allgemeinen Zivilgesetzbuches. Dr. Lehmann<br />
hielt bis Ende des Semesters Vorlesungen und schaffte die<br />
Prüfungen ab. Er lehrte nach den eigenen Skripten, die in lithografierter<br />
Form in 30 Exemplaren vervielfältigt wurden. Mit<br />
Hilfe von Matej Cigale erstellte er im Rahmen des Slowenischen<br />
Verbandes einen Teil der Übersetzung des Strafgesetzbuches<br />
für junge Hörer, »die noch nicht die Gelegenheit hatten an der<br />
Universität Vorlesungen über Natural-, Privat- und Staatsrecht<br />
zu hören und deshalb von diesem keine Ahnung hatten«.<br />
Alle weiteren Bemühungen von Ljubljana lehnte die Wiener<br />
Regierung mit dem bereits bekannten Argument ab, dass die<br />
Frage der Universitäten gänzlich gelöst werden müsse und dass<br />
diese Frage noch offen und Gegenstand der Verhandlung ist.<br />
Das Konzept von Ernest von Feuchtersleben, des ab Juli 1848<br />
verantwortlichen Untersekretärs beim Aufklärungsministerium,<br />
das unter anderem die Gründung der Professorenversammlungen;<br />
die Möglichkeit, dass jeder Professor Rektor werden<br />
kann; die Abschaffung der Studiendirektoren und Konkurse;<br />
die Aufstellung der Professoren im Hinblick auf deren Qualifikationen,<br />
die die Professorenversammlung beurteilt; das Recht<br />
der Professoren, sich nach eigenem Ermessen Assistenten zu<br />
erwählen; die Lern- und Unterrichtsfreiheit; die Abschaffung<br />
der Semesterprüfungen und an deren Stelle öffentliche Doktorexamen<br />
unter dem Vorsitz des Dekans; die Promotionen unter<br />
dem Vorsitz des Rektors sowie die vollkommene Universität für<br />
jede Nationalität in der Monarchie enthielt, wurde in großem<br />
Maße realisiert.<br />
Das vorläufige Gesetz über die Organisation von akademischen<br />
Behörden, das Franz Exner entwarf und das am 30. September<br />
in Kraft trat, brachte den Universitäten die Selbstverwaltung.<br />
Vom Grundsatz der Unterrichts- und Lernfreiheit ließ man<br />
nicht mehr ab, obwohl sich viele Professoren und Studenten<br />
vormärzliche Reglementierungen wünschten.<br />
Die Universitätsreform schlug zwischen der Selbstverwaltung<br />
der Universität, die die wissenschaftliche Arbeit verlangt, und<br />
den aus den verschiedenen Vorbildern dennoch verständlichen<br />
Kontroll- und Aufsichtsbemühungen des Staates das richtige Maß<br />
an; sie wusste sich jedoch auch gegen die für die Entwicklung der<br />
Universität schädlichen Einflüsse der Doktorkollegien zur Wehr<br />
zu setzen. Die Regelung aller bedeutenderen Fakultätsangelegenheiten<br />
ging in die Hände der Professorenkollegien über, die<br />
sich aus ordentlichen und außerordentlichen Professoren sowie<br />
aus zwei Vertretern der privaten Dozenten zusammensetzte. Mit<br />
den getroffenen Maßnahmen begann sich die mittelalterliche<br />
Universitätsstruktur (korporative Ordnung) zu lösen.<br />
Ljubljana (und die Slowenen) war auf die Zeit der Auflösung der<br />
59<br />
Lyzeen, die sich bereits einige Jahrzehnte ankündigte und die<br />
aus Sicht der Bemühungen um die Einheitlichkeit und Qualität<br />
des tertiären Schulwesens richtig und korrekt war, offensichtlich<br />
nicht vorbereitet. Sie befand sich unter denjenigen österreichischen<br />
vormärzlichen semiuniversitären Zentren, die nach<br />
der Märzrevolution unter den ersten aufgehoben wurden. Der<br />
Grundsatz von Feuchtersleben der vollkommenen Universität<br />
für jede Nationalität in der Monarchie in Ljubljana wurde nicht<br />
realisiert. Darauf hatten mehrere Zeitpunkte Einfluss, neben<br />
der eigenen mangelnden Bereitschaft auch die immer negativere<br />
Beziehung zu dieser eminenten slowenischen nationalen Frage<br />
in den Kreisen des Wiener Aufklärungsministeriums ab Ende<br />
des Jahres 1848 (z.B. Dr. Wilhelm Edler von Well). Es muss<br />
jedoch hervorgehoben werden, dass die Frage der beschleunigten<br />
Auflösung des Lyzeums Ljubljana (vor allem seines medicochirurgischen<br />
Studiums) über kurz oder lang unerforscht bleibt.<br />
Die Antwort auf diese wird vielleicht erst auf Grundlage einer<br />
genauen Analyse des Materials des Wiener Aufklärungsministeriums<br />
(teils der Studienhofkommission) in den Jahren 1848 bis<br />
1850 möglich sein.<br />
Von den lyzealen Studien blieb Ljubljana nach der Märzrevolution<br />
nur die Theologische Fakultät als Zwischenstufe zwischen<br />
dem Gymnasium und der Universität und als einzige Form des<br />
Universitätsstudiums. Im Jahr 1852 zog diese aus dem Lyzeumsgebäude<br />
in das Diözesanpriesterseminar um und schloss damit<br />
auch auf der äußeren Ebene mit seiner Lyzealzeit ab.<br />
Von allen Forderungen nach der Erweiterung des Studiums in<br />
den Jahren 1848 und 1849 gelang in Ljubljana für kurze Zeit<br />
lediglich die Regelung der Vorlesungen in Zivil- und Strafrecht<br />
in slowenischer Sprache, jedoch waren diese Vorlesungen mit<br />
dem Studienjahr 1848/49 zu Ende: sie wurden nach Graz<br />
übertragen. Auf diese Weise war Ljubljana am Ende des Lyzeums<br />
im Herbst 1849 von der Universität viel weiter entfernt als<br />
früher. Es blieb lediglich das Theologiestudium bestehen, das<br />
nach der Auflösung des Lyzeums als Diözesan-Lehranstalt in ein<br />
Priesterseminar umgewandelt wurde.<br />
Nach dem Sieg der Reaktion und des Absolutismus gab es Mitte<br />
der Fünfzigerjahre in den österreichischen und ungarischen<br />
Ländern sieben Universitäten: Wien, Graz, Innsbruck, Prag,<br />
Krakow, Lvov und Budapest, überall mit deutschen Vorlesungen.<br />
Das gesamte Gebiet der Südslawen stand ohne Universität da.<br />
Der Dualismus und der Bedarf nach dem Nachgeben einiger<br />
Nationen führten zur Ungarisierung der Budapester Universität<br />
und zur Gründung der neuen ungarischen Universität (1872) in<br />
Cluj im heutigen Rumänien, zur Polonisierung der Universität<br />
Krakow und Ivo und zur Aufteilung der Universität Prag in<br />
zwei, die tschechische und deutsche (1882). In Zagreb wurde<br />
die kroatische Universität (1874) gegründet, in dem entfernten<br />
Bukovina wurde jedoch eine weitere deutsche Universität<br />
gegründet. Die Italiener erlangten eine Juristische Fakultät in<br />
Innsbruck (1904), die ihre Tätigkeit jedoch nicht aufnahm,
sowie erneut in Triest (1913), die ihre Tätigkeit jedoch wegen<br />
dem Ausbruch des Ersten Weltkrieges ebenfalls nicht aufnahm.<br />
Bei den Slowenen wurde jedoch die Frage, wo die Universität<br />
und wo das Gymnasium sein soll, in dieser Zeit, wie Fran Zwitter<br />
völlig genau feststellt, zu einer »eminenten nationalen Frage«.<br />
Es begann jedoch der Kampf um die slowenische Universität,<br />
der in der Zeit der Lager (1868-1871), insbesondere jedoch<br />
am Ende des Jahrhunderts einen Aufschwung erlebte, als sich<br />
die nationalen Gegensätze in Österreich stark verschärften.<br />
Der Krainer Landtag forderte im Jahr 1898 die Gründung der<br />
Universität mit Philosophischer, Juristischer und Theologischer<br />
Fakultät, gründete einen Universitätsfonds und schrieb zwei<br />
Stipendien für die Slowenen aus, die sich an einer Juristischen<br />
oder Philosophischen Fakultät in Österreich habilitieren<br />
wollten und sich dazu verpflichten würden, das Lehramt an<br />
der Universität Ljubljana anzutreten. Um die slowenische<br />
Universität für die Regierungskreise annehmbarer zu gestalten,<br />
beschloss der Krainer Landtag die Benennung des Universitätsfonds<br />
und die geplante slowenische Universität nach Kaiser<br />
Franz Josef. Das Versprechen des österreichischen Ausbildungs-<br />
und Kultusministers, die Stipendien begabten Talenten für<br />
einen akademischen Beruf zu bieten, ermöglichte jedoch, dass<br />
sich die jungen slowenischen Juristen, Slawisten und anderen<br />
durch beide Arten der Stipendien in Deutschland, Russland und<br />
anderswo weiterbildeten.<br />
Jedoch blieben die slowenischen Bemühungen um die Universität<br />
bis zum Ende der Habsburgermonarchie unberücksichtigt.<br />
60<br />
Quellen<br />
Arhiv Republike Slovenije [Archiv der Republik Slowenien] (AS):<br />
Historia annua Collegii Labacensis Societatis Jesu 1596-1691<br />
(Zbiorka rokopisov 180 r); Diarium Praefecturae scholarum<br />
in Archiducali Collegio Societatis Jesu Labaci inchoatum anno<br />
MDCLI (Zbirka rokopisov I/31 r) [Handschriftensammlung];<br />
Babiška šola v <strong>Ljubljani</strong> (Šola I) [Hebammenschule Ljubljana],<br />
Licej v <strong>Ljubljani</strong> (Šola II) [Lyzeum Ljubljana]; Direkcija<br />
medicinsko-kirurgičnih študij pri Liceju v <strong>Ljubljani</strong> (Šola III)<br />
[Direktion der medico-chirurgischen Studien Ljubljana];<br />
Gubernij v <strong>Ljubljani</strong> (Gubernijski arhiv) [Verwaltungsbezirk<br />
Ljubljana], registratura II –VIII; Deželno glavstsrvo za Kranjsko<br />
[Registratur II –VIII; Landeshauptmannschaft].<br />
Avstrijski državni arhiv [Österreichisches Staatsarchiv], Splošni<br />
upravni arhiv [Allgemeines Verwaltungsarchiv], Dunaj: Studien<br />
in Laibach (fasc. 355-360).<br />
Nadškofijski arhiv Ljubljana [Erzdiözesanarchiv Ljubljana]<br />
(NŠAL): Šolstvo, Bogoslovje (fasc. 1-21).<br />
Narodna in univerzitetna knjižnica (rokopisni oddelek)<br />
[National- und Universitätsbibliothek]: Historia Seminarii<br />
Labacensis in qua origo, progressus, benefactores, eiusdem<br />
alumni continentur ab anno M:DC (Ms 156); Album Academicorum<br />
Lycei Labacensis (Mas 654).<br />
Zgodovinski arhiv Ljubljana, Ljubljana [Geschichtsarchiv<br />
Ljubljana] (ZAL-Lj.): Klasična gimnazija v <strong>Ljubljani</strong> (I. državna<br />
gimnazija v <strong>Ljubljani</strong>) (LJU-184, 420-1).
Literatur<br />
Benedetič, Ana. Poti do univerze : 1848-1898-1909-<strong>1919</strong> [Wege<br />
zur Universität]. Ljubljana : Studia humanitatis, 1999.<br />
Bren, H. K zgodovini ljubljanskega semenišča [Zur Geschichte<br />
des Priesterseminars Ljubljana]. Carniola, 8, 1917, 139–143.<br />
Ciperle, Jože. Avstrijsko šolstvo po meščanski revoluciji 1848 in<br />
položaj na Slovenskem [Österreichisches Schulwesen nach der<br />
Bürgerrevolution 1848 und Stellung im slowenischen Raum].<br />
130 let visokega šolstva v Mariboru, Zbornik simpozija, Maribor,<br />
Celje : 1991, 259-271.<br />
Ciperle, Jože. Ljubljanska protestantska stanovska šola in klasični<br />
jeziki [Protestantische Standesschule Ljubljana und klassische<br />
Sprachen]. Antični temelji naše sodobnosti. Ljubljana : 1987,<br />
35–42.<br />
Ciperle, Jože. Jezuitski učni program in njihovi študiji v <strong>Ljubljani</strong><br />
[ Jesuitisches Lehrprogramm und deren Studien in Ljubljana].<br />
Jezuiti na Slovenskem, Zbornik simpozija (Redovništvo na<br />
Slovenskem, 3, Jezuiti). Ljubljana : 1992, 157–180.<br />
Ciperle, Jože: Nov položaj šole in pouka na Slovenskem v 16.<br />
stoletju [Neue Stellung der Schule und des Unterrichts im<br />
slowenischen Raum im 16. Jahrhundert]. Trubarjev zbornik,<br />
Prispevki z mednarodnega znastvenega simpozija Reformacija na<br />
Slovenskem ob štiristoletnici smrti Primoža Trubarja, Ljubljana<br />
9.–13. novembra 1987. Ljubljana : 1996, 139–147.<br />
Ciperle, Jože. Oris srednjeveškega šolstva na Slovenskem [Umriss<br />
des mittelalterlichen Schulwesens im slowenischen Raum].<br />
XIX. seminar slovenskega jezika, literature in kulture, Zbornik<br />
predavanj, Ljubljana 1983, 234.<br />
Ciperle, Jože. Reforma Gratiana Marxa in gimnazije na<br />
Slovenskem [Reform von Gratian Marx und des Gymnasiums<br />
im slowenischen Raum]. Ob 200-letnici Splošne šolske naredbe,<br />
Razstava v Slovenskem šolskem muzeju, Ljubljana 1974, 29–38.<br />
Ciperle, Jože. Podoba velikega učilišča ljubljanskega : Licej v<br />
<strong>Ljubljani</strong> 1800 – 1848 [Bild der höheren Schule Ljubljana ;<br />
Lyzeum Ljubljana]. Ljubljana : Slovenska matica Ljubljana,<br />
2001.<br />
Ciperle, Jože, Vovko, Andrej. Šolstvo na Slovenskem skozi<br />
stoletja [Schulwesen im slowenischen Raum durch die Jahrhunderte].<br />
Ljubljana : Slovenski šolski muzej, 1987.<br />
61<br />
Dolinar, France M. Cerkveni in politični okvir delovanja jezuitov<br />
na Slovenskem v 17. in 18. stoletju [Kirchlicher und politischer<br />
Rahmen der Tätigkeit der Jesuiten im slowenischen Raum im 17.<br />
und 18. Jahrhundert]. Jezuiti na Slovenskem, Zbornik simpozija,<br />
(Redovništvo na Slovenskem, 3), Ljubljana : 1992, 36-43.<br />
Dolinar, France M. Jožefinizem in janzenizem [ Josephinismus<br />
und Jansenismus]. Zgodovina Cerkve na Slovenskem (Inštitut<br />
za zgodovino Cerkve pri Teološki fakulteti v <strong>Ljubljani</strong>), Celje<br />
1991, 167.<br />
Dolinar, France M. Jožefinizem in janzenizem [ Josephinismus<br />
und Jansenismus]. Zgodovina Cerkve na Slovenskem (Inštitut<br />
za zgodovino Cerkve pri Teološki fakulteti v <strong>Ljubljani</strong>), Celje<br />
1991, 167.<br />
Engelbrecht, Helmuth. Geschichte des österreichischen Bildungswesens<br />
: Erziehung und Unterricht auf dem Boden Österreichs.<br />
5 Bde., Wien 1982/83/84/86/88.<br />
Gspan,Anton. Anton Tomaž Linhart. Zbrano delo [Anton<br />
Tomaž Linhart. Gesammelte Werke]. Ljubljana : 1950.<br />
Heiß, Gernot. Notranjeavstrijske »deželne stanovske šole«,<br />
Poskus njih uvrstitve v šolski in izobraževalni sistem 16. stoletja<br />
[Innerösterreichische »ländliche Standesschulen«, Versuch<br />
ihrer Eingliederung in das Schul- und Bildungssystem des 16.<br />
Jahrhunderts]. Zgodovinski časopis, 41/4, 1987, 585–597.<br />
Klingenstein, Grete. Universitätsfragen in der österrichischen<br />
Monarchie um 1800. Wegenetz des europäischen Geistes,<br />
Wissenschaftszentren und geistige Wechselbeziehungen<br />
zwischen Mittel- und Südosteuropa vom Ende des 18. Jahrhunderts<br />
bis zum ersten Weltkrieg, ur. R. G. Plaschka, K. Mack.<br />
Wien 1983, 81-87.<br />
Melik, Vasilij. Pregled razvoja univerze [Übersicht der<br />
Entwicklung der Universität]. <strong>Univerza</strong> v <strong>Ljubljani</strong> ob tridesetletnici<br />
osvoboditve 1945-1975. Ljubljana : <strong>Univerza</strong>, 1975,<br />
50-72.<br />
Mlinarič, Janez. Duhovna podoba in pomen srednjeveških<br />
samostanov na Slovenskem [Geistiges Bild und Bedeutung der<br />
mittelalterlichen Klöster im slowenischen Raum]. Zgodovinski<br />
časopis, 47/4, 1993, 489–495.<br />
Melik, Vasilij. Ljubljanska univerza in njeni predhodniki<br />
[Universität Ljubljana und deren Vorgänger]. Zbornik<br />
ljubljanske univerze. Ljubljana : <strong>Univerza</strong> Edvarda Kardelja,<br />
1989, 7-17.
Melik, Vasilij. Pregled razvoja univerze [Übersicht der<br />
Entwicklung der Universität]. <strong>Univerza</strong> v <strong>Ljubljani</strong> ob tridesetletnici<br />
osvoboditve 1945-1975. Ljubljana : <strong>Univerza</strong>, 1975, str.<br />
50-72.<br />
Pintar, I. Mediko-kirurški učni zavod v <strong>Ljubljani</strong>. Njegov<br />
nastanek, razmah in konec [Medico-chirurgische Lehranstalt<br />
Ljubljana. Ihre Entstehung, ihr Aufschwung und Ende].<br />
Ljubljana : 1939.<br />
Polec, Janko. Ljubljansko višje šolstvo v preteklosti in borba za<br />
slovensko univerzo [Höheresschulwesen Ljubljana in der Vergangenheit<br />
und Kampf um die slowenische Universität]. Universitas<br />
Alexandrina : Zgodovina slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> do leta<br />
1929. Ljubljana : Rektorat <strong>Univerze</strong> kralja Aleksandra Prvega v<br />
<strong>Ljubljani</strong>, 1929, str. 1-231.<br />
Polec, Janko, Bogumil Senekovič. Vseučiliški Zbornik [Universitätsjahrbuch].<br />
Ljubljana : 1902.<br />
Praprotnik, N., Wraber, T. Prispevek Franca Ksaverja Wulfena k<br />
poznavanju semenk Slovenije [Beitrag von Franz Xaver Wulfen<br />
zur Kenntnis der Samenpflanzen Sloweniens]. Jezuitski kolegij<br />
v <strong>Ljubljani</strong> (1597–1773), Zbornik razprav, (Redovništvo na<br />
Slovenskem, 4), Ljubljana 1998, 111–123.<br />
Rajšp, Vincenc. Jezuiti in protestantizem na Slovenskem<br />
[ Jesuiten und Protestantismus im slowenischen Raum]. Jezuitski<br />
kolegij v <strong>Ljubljani</strong> (1597–1773). Zbornik razprav, (Redovništvo<br />
na Slovenskem, 4). Ljubljana : 1998, 269–272.<br />
Rajšp, Vincenc. Ukinitev jezuitskega reda na Slovenskem<br />
[Auflösung des Jesuitenordens im slowenischen Raum]. Jezuiti<br />
na Slovenskem, Zbornik simpozija, (Redovništvo na Slovenskem,<br />
3), Ljubljana : 1992, 255-274.<br />
Reisp, Branko. Višje šole na Slovenskem v 17. in 18. stoletju<br />
[Höheresschulen im slowenischen Raum]. Kronika, 10 (1962),<br />
163-172.<br />
Simoniti, Primož, Humanizem na Slovenskem in slovenski<br />
humanisti do srede XVI. stoletja [Humanismus im slowenischen<br />
Raum und slowenische Humanisten bis Mitte des XVI.<br />
Jahrhunderts]. Ljubljana : Slovenska matica : 1979.<br />
Smolik, Marian. Kako so zidali semenišče v <strong>Ljubljani</strong> [Wie das<br />
Priesterseminar in Ljubljana erbaut wurde]. Kronika, 7, 1959,<br />
90–96.<br />
62<br />
Steska, Viktor. Collegium Carolinum Nobilium v <strong>Ljubljani</strong><br />
[Collegium Carolinum Nobilium Ljubljana]. Izvestja<br />
Muzejskega društva, 15, Ljubljana : 1905, 153-162.<br />
Vidmar, Tadej. »Obena deshela, ne meisto ne gmaina, ne mogo<br />
pres shul … » Usoda protestantskih deželnih šol v <strong>Ljubljani</strong>,<br />
Celovcu in Gradcu.[Obena deshela, ne meisto ne gmaina, ne<br />
mogo pres shul … » Das Schicksal der protestantischen Landesschulen<br />
in Ljubljana, Klagenfurt und Graz.] Šolska kronika,<br />
Zbornik za zgodovino šolstva in vzgoje, 9 (XXXIII), 2000, str.<br />
9–27.<br />
Smolik, Marian. Kako so zidali semenišče v <strong>Ljubljani</strong> [Wie das<br />
Priesterseminar in Ljubljana erbaut wurde]. Kronika, 7, 1959,<br />
90–96.<br />
Steska, Viktor. Collegium Carolinum Nobilium v <strong>Ljubljani</strong><br />
[Collegium Carolinum Nobilium Ljubljana]. Izvestja<br />
Muzejskega društva, 15, Ljubljana : 1905, 153-162.<br />
Schmidt, Vlado: Pedagoško delo protestantov na Slovenskem v<br />
XVI. stoletju [Pädagogische Arbeit der Protestanten im slowenischen<br />
Raum im XVI. Jahrhundert]. Ljubljana : Državna založba<br />
Slovenije, 1952.<br />
Schmidt, Vlado. Zgodovina šolstva in pedagogike na Slovenskem<br />
[Geschichte des Schulwesens und der Pädagogik im slowenischen<br />
Raum]. I., II., III. zv. Ljubljana 1963/64/66.<br />
Veble, Andrej. Boj za slovensko vseučilišče [Kampf um die<br />
slowenische Universität]. Ljubljana 1909.<br />
Vidmar, Tadej. »Obena deshela, ne meisto ne gmaina, ne mogo<br />
pres shul … » Usoda protestantskih deželnih šol v <strong>Ljubljani</strong>,<br />
Celovcu in Gradcu. Obena deshela, ne meisto ne gmaina, ne<br />
mogo pres shul … » Das Schicksal der protestantischen Landesschulen<br />
in Ljubljana, Klagenfurt und Graz. Šolska kronika,<br />
Zbornik za zgodovino šolstva in vzgoje, 9 (XXXIII), 2000,<br />
9–27.<br />
Zwitter, Fran. Linhartova doba, misel in delo [Linharts Zeit,<br />
Gedanken und Werk]. A. Linhart, Poskus zgodovine Kranjske<br />
in ostalih dežel južnih Slovanov Avstrije, 1–2, Ljubljana 1981,<br />
303–350.<br />
Zwitter, Fran. Višje šolstvo na Slovenskem do leta 1918 [Höheresschulwesen<br />
im slowenischen Raum bis zum Jahr 1918].<br />
Petdeset let slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> <strong>1919</strong>-1969. Ljubljana<br />
: <strong>Univerza</strong>, 1969, 13-51.
Gründung der Universität Ljubljana<br />
Gründung der Universitätskommission<br />
Noch vor Ende des Ersten Weltkrieges, der den Zerfall der Donaumonarchie<br />
brachte, erlosch auch langsam ihre Verwaltung auf<br />
dem slowenischen Gebiet. Parallel dazu übernahm dadurch in<br />
Ljubljana am 16. August 1918 der gegründete Nationalrat die<br />
Macht, der die Bedingungen für die Gründung des selbstständigen<br />
Staates der Slowenen, Kroaten und Serben vorbereitete.<br />
Am 29. Oktober <strong>1919</strong> fand auf dem Platz „Kongresni trg“ eine<br />
große Kundgebung statt, bei welcher das slowenische Volk die<br />
Abspaltung von Österreich-Ungarn und die Eingliederung<br />
in den Staat der Slowenen, Kroaten und Serben feierte. Zwei<br />
Tage danach übernahm die Volksregierung SHS in Ljubljana<br />
die Macht. Die neuen politischen Verhältnisse forderten unter<br />
anderem auch eine schnellstmögliche Lösung der slowenischen<br />
Universitätsfrage, da das Problem entstand, wo die slowenischen<br />
Studenten ihren Bildungsweg fortsetzen sollen, die an<br />
den österreichischen Universitäten immatrikuliert sind, an<br />
denen diese nicht mehr studieren konnten und von denen man<br />
begann auch die Universitätslehrer von slowenischer Nationalität<br />
zu entlassen. Die Gründung der Universität gehörte in den<br />
Wirkungsbereich der Bildungs- und Kultusbeauftragten und der<br />
Volksregierung, den der Beauftragte Dr. Karel Verstovšek leitete.<br />
Die Zentralbehörde unterstützte die Gründung der Universität<br />
nur deklarativ und schob die Lösung der Universitätsfrage nach<br />
der Unterzeichnung des Pariser Friedensabkommens in die<br />
Zukunft. Laut Meinung von Metod Mikuž wurde die Aktion<br />
zur Gründung der Universität von der Kulturabteilung des<br />
Nationalrates in Ljubljana gestartet, der auf seiner Sitzung am<br />
21. November 1918 beschloss, über die Volksregierung für<br />
Slowenien die Gründung einiger Lehrstühle mit slowenischer<br />
Unterrichtssprache an der Philosophischen und Juristischen<br />
Fakultät in Zagreb und Belgrad vorzuschlagen. An diesen<br />
würden die bereits habilitierten slowenischen Dozenten die<br />
slowenischen Studenten unterrichten, die das Studium an<br />
den österreichischen Universitäten nicht fortsetzen konnten,<br />
gleichzeitig würde sich an diesen Fakultäten jedoch auch der<br />
slowenische akademische Nachwuchs habilitieren. Zwei Tage<br />
nach der Sitzung der Kulturabteilung des Nationalrates beriefen<br />
der Dozent an der Tschechisch Prager Universität Mihajilo<br />
Rostohar und der Bürgermeister von Ljubljana Ivan Tavčar,<br />
durch eine Veröffentlichung in der Tageszeitung eine Beratung<br />
der Delegierten des Verlages Slovenska Matica, des Verbandes<br />
der slowenischen Professoren, slowenischen Juristen, des<br />
Verbandes der slowenischen Techniker und der Universitätsprofessoren<br />
sowie der Dozenten ein. Diese fand am 23. November<br />
um acht Uhr Abends im städtischen Rathaus statt. Bei dieser<br />
wurde auf Vorschlag des Beauftragten Verstovšek, den Prof. Fran<br />
63<br />
Tatjana Dekleva<br />
Vadnjal vertrat, über die aktuellen Probleme der slowenischen<br />
Studenten und Professoren diskutiert. In der Fortsetzung wies<br />
Mihajlo Rostohar anhand statistischer Daten die Notwenigkeit<br />
der Gründung der slowenischen Universität nach. Er äußerte,<br />
dass im slowenischen Raum der Großteil der bedeutenden<br />
Arbeitsplätze von Ausländern besetzt wäre, die aufgrund der<br />
Slowenisierung der Verwaltung und der öffentlichen Dienste<br />
ausgetauscht werden müssen. Dafür würde man 2000 Kräfte mit<br />
Hochschulbildung benötigen, zur Verfügung standen jedoch<br />
nur 800. Mit dem Einverständnis aller Beteiligten zur Notwendigkeit<br />
der Gründung einer Universität und dem Bewusstsein,<br />
dass der Weg zu dieser beschwerlich sein wird, schlug Rostohar<br />
die Gründung der Kommission vor, die die Frage der slowenischen<br />
Universität prüfen, bis zu deren Gründung jedoch für die<br />
Lösung des Problems der slowenischen Professoren und slowenischen<br />
Studenten sorgen würde. Die Besprechungsbeschlüsse<br />
wurden der Volksregierung in vier elementaren Punkten und in<br />
einer besonderen Denkschrift einbezogen, die Rostohar erstellte,<br />
vorgeschlagen. Die erste Forderung war die Gründung der<br />
Universitätskommission, die sich aus jeweils drei Vertretern des<br />
Vereines Pravnik, des Verbandes der slowenischen Professoren<br />
und Dozenten, Ärzte, Ingenieure sowie einem Regierungsvertreter<br />
zusammensetzte. Der zweite Punkt der Denkschrift<br />
forderte, dass die Regierung für die Fortsetzung des Studiums<br />
der slowenischen Hochschüler, vor allem der Juristen in Zagreb<br />
sorgen solle, für die Philosophen und Mediziner wurde jedoch<br />
neben Zagreb auch Belgrad vorgeschlagen. Den Medizinern, die<br />
kurz vor den Prüfungen standen, solle die Ablegung derselben<br />
an der Universität Prag in der Sprache ermöglicht werden, in<br />
welcher diese studiert hatten. Es wurden auch schon konkrete<br />
Vorschläge für die Besetzung der Lehrstühle mit slowenischer<br />
Unterrichtssprache in Zagreb erarbeitet. Der vierte Beratungsbeschluss<br />
forderte von der Regierung, diese möge versuchen, die<br />
Institution von Knaffel und die anderen Einrichtungen, die für<br />
die Studenten der jugoslawischen Länder bestimmt sind, auf die<br />
Universität auf diesem Gebiet zu übertragen. Die Volksregierung<br />
behandelte die Denkschrift am 26. November auf der Sitzung,<br />
auf welcher Verstovšek mit großer Schwierigkeit die Gründung<br />
der Universitätskommission als Regierungsinstitution erwirkte.<br />
Mit der Gründung der Universitätskommission begann Ende<br />
des Jahres 1918 die planmäßige Arbeit für die slowenische<br />
Universität, insbesondere der Verdienst von Verstovšek stellt<br />
jedoch die Tatsache dar, dass dieser der Charakter der Regierungsinstitution<br />
anerkannt wurde, was deren Bedeutung und Rolle<br />
anhob. Mit Hilfe seiner Beauftragung schuf Verstovšek jedoch<br />
auch die materiellen, administrativen, räumlichen und sonstigen<br />
Bedingungen für deren erfolgreiche Tätigkeit. Karl Verstovšek<br />
– den verdienstvollen Mann für die slowenische Universität
zeichneten nach Meinung von Ervin Dolenc dessen politische<br />
Geschicklichkeit, Sehergabe und Entschlossenheit bei der<br />
Erfassung des 'Möglichen' in seiner Zeit aus.<br />
Tätigkeit der Universitätskommission<br />
Die Gründung der Universitätskommission stellt den<br />
Höhepunkt der Bemühungen um die Gründung der slowenischen<br />
Universität dar, die seit dem Jahr 1848 andauerten.<br />
Das Ergebnis ihrer Tätigkeit war, dass das sozial unterdrückte<br />
slowenische Volk letztlich auch in der Donaumonarchie seine<br />
eigene Universität bekam.<br />
Obwohl diese neu gegründet wurde, konnte sie sich dennoch<br />
an die Ergebnisse der Vorkriegsarbeit für die Universität, vor<br />
allem an die Arbeit der Universitätsabteilung anlehnen, die der<br />
Bürgermeister von Ljubljana Ivan Hribar leitete und die jungen<br />
Wissenschaftler zwischen den Jahren 1902-1911 finanziell bei<br />
den Vorbereitungen auf die akademische Karriere unterstützte,<br />
so dass bei der Gründung der ersten slowenischen Universität<br />
die eigenen Kräfte für diese im Großen und Ganzen vorbereitet<br />
waren.<br />
Die Universitätskommission traf sich zu ihrer ersten Sitzung am<br />
5. Dezember in der Bibliothek des Nationalpalastes. Als Regierungsabgeordnete<br />
wurden Dr. Ivan Grafenauer und Dr. Leopold<br />
Poljanec in diese bestellt, die Theologen wurden vertreten von:<br />
Dr. Janez Zorè, Dr. Aleš Ušeničnik und Dr. Janez Janežič, der<br />
bald von Dr. Josip Srebrnič ersetzt wurde; die Juristen: Dr. Ivan<br />
Žmavc, Dr. Debevec und Dr. Kušar, die Vertreter des Vereines<br />
Pravnik waren Dr. Danilo Majaron und Dr. Anton Švigelj; die<br />
Ärzte wurden von Dr. Alojz Kraigher und Dr. Ivan Oražen,<br />
die Techniker von Ing. Pavlin vertreten ; auf der Sitzung waren<br />
ferner anwesend: Dr. Ivan Žolger sowie die Dozenten Rostohar<br />
und Ramovš. Die Kommission konstituierte sich so, dass Dr<br />
Danilo Majaron zum Vorsitzenden, Dr. Zorè zum stellvertretenden<br />
Vorsitzenden und Dr. Ramovš zum Sekretär gewählt<br />
wurden. Auf der ersten Sitzung berichtete Rostohar über die<br />
Gespräche, die dieser bereits im Vorhinein in Zagreb geführt<br />
hatte sowie über die Bereitschaft, dass die Universität Zagreb<br />
die Mutter der künftigen slowenischen Universität wird und<br />
dass diese alle slowenischen Dozenten, bis zur Gründung der<br />
Universität Ljubljana, nach Zagreb beordert. Die Studenten<br />
der Juristischen und Philosophischen Fakultät konnten sofort<br />
in Zagreb immatrikulieren, wo auch die Mediziner die ersten<br />
vier Semester studieren konnten, es wurde auch die Gründung<br />
der Technik vorbereitet, im Plan hatte man jedoch ferner die<br />
Veterinärmedizinische und Agronomische Fakultät. Die Idee<br />
des Zagreber Provisoriums für die slowenische Universität kam<br />
später zum Erliegen. Probleme zeigten sich insbesondere in<br />
Bezug auf die Qualifikation der slowenischen Kandidaten für<br />
die Zagreber Lehrstühle und in Bezug auf die Beziehungen der<br />
64<br />
slowenischen Lehrstühle zu der Universität Zagreb.<br />
Bis Ende des Jahres 1918 traf sich die Kommission noch dreimal<br />
und diskutierte im Großen und Ganzen über die personellen<br />
Angelegenheiten. Auch der Plan zur Regelung dieser Frage wurde<br />
von Rostohar erstellt. Er schlug die Einteilung der akademischen<br />
Lehrkräfte der künftigen Universität in drei Gruppen vor.<br />
In der ersten waren bereits qualifizierte Lehrer mit Lehrauftrag<br />
vertreten, welche man Fragen musste, ob diese dazu bereit sind<br />
in Zagreb tätig zu sein. Die zweite Gruppe stellten diejenigen<br />
dar, die sich bald habilitieren können. Diese sollten ihre Habilitationsarbeiten<br />
nach Zagreb senden. Die dritte Gruppe stellte<br />
der akademische Nachwuchs dar, der sich auf die Habilitationen<br />
noch vorbereiten musste. Diesem sollte die Universitätskommission<br />
mit Unterstützungen helfen. Auf der IV. Sitzung bereitete<br />
die Kommission auch schon konkrete personelle Vorschläge<br />
vor, die jedoch das Beauftragtenwesen bis zu nächsten Sitzung<br />
am 14. Januar <strong>1919</strong> noch nicht nach Zagreb versandte, auf der<br />
anderen Seite erhielt jedoch die Universitätskommission ein<br />
Schreiben aus dem Zagreber Beauftragtenwesen, in welchem<br />
man um konkrete Vorschläge (Lehr- und Finanzvorschläge)<br />
zum Provisorium für die Universität Ljubljana in Zagreb bat.<br />
Deshalb verabschiedete die Kommission eine Resolution über die<br />
Notwendigkeit möglichst baldiger Ernennungen der vorgeschlagenen<br />
Professoren an der Universität Zagreb und den Beginn der<br />
Vorlesungen für die slowenischen Studenten. Von den Zagreber<br />
Fakultäten zeigte lediglich die Philosophische Fakultät offiziell<br />
die Bereitschaft zum Beschluss von slowenischen Lehrstühlen,<br />
weshalb beschlossen wurde, dass die Kommission auch von<br />
anderen Fakultäten ähnliche Erklärungen erhalten muss.<br />
Die Antwort an die Zagreber Regierung, die eine Sonderkommission<br />
erstellte, wurde auf der nächsten Sitzung vom Majaron<br />
vorgestellt. In dieser wurde die Regierung in Zagreb ersucht,<br />
die Universität Zagreb möge bis zur Gründung der Universität<br />
Ljubljana die Professoren und Dozenten aufnehmen, die die<br />
Volksregierung vorschlägt. Diese sollten ihre eigenen Kollegien<br />
bilden, die sich bis zum Umzug nach Ljubljana weiterbilden<br />
sollten. Die finanzielle Last sollte die Volksregierung SHS<br />
übernehmen. Der Beauftragte Verstovšek stellte diesen Plan,<br />
der den slowenischen Studenten in Zagreb die Fortsetzung des<br />
Studiums ermöglichen würde, auf der Regierungssitzung vor,<br />
auf welcher die Mitglieder jedoch nicht seine Begeisterung<br />
teilten und zur Vertagung der Lösung der Universitätsfrage auf<br />
einen späteren Zeitpunkt neigten. Unter diesen war immer noch<br />
die Vorkriegsidee über eine slowenische Universität in Triest am<br />
Leben, in Ljubljana sollte jedoch die Technik oder eine andere<br />
Fachhochschule gegründet werden. Da die Vorschläge der<br />
Universitätskommission keine endgültige Entscheidung präjudizierten,<br />
begrüßte die Regierung diese dennoch. Da auch keine<br />
Antwort aus Zagreb erfolgte, war zu erahnen, dass diese nicht<br />
zufriedenstellend sein wird, unter den Akteuren in Ljubljana<br />
lebte jedoch immer mehr die Idee von der Gründung der
Universität ohne Provisorium in Zagreb auf. Dazu trugen auch<br />
die Anregungen bei, die aus den einzelnen Fachgebieten kamen.<br />
Bereits am 14. Januar gaben die Theologen, auf der Sitzung der<br />
Universitätskommission, die Denkschrift über die Gründung der<br />
theologischen Fakultät heraus. Der Vorschlag wurde, unter der<br />
Bedingung, dass alle Vorlesungen öffentlich und in slowenischer<br />
und nicht in lateinischer Sprache gehalten werden, einstimmig<br />
angenommen und die Universitätskommission schlug der<br />
Volksregierung vor, diese möge das Priesterseminar Ljubljana,<br />
das als Form des höheren Studiums für die künftigen Geistlichen<br />
in Ljubljana seit dem Jahr 1791 tätig war, unverzüglich zu<br />
einer Fakultät erheben und dafür entsprechende Geldmittel<br />
abzweigen. Nach Meinung von Prof. Mikuž waren die Theologen<br />
diejenigen, die der Universitätskommission den richtigen Weg<br />
zeigten, dass man – wenn qualifizierte Lehrer zur Verfügung<br />
stehen – eine Lösung der Frage der Universität Ljubljana nur<br />
auf heimischem Boden zu suchen hat. Auf der letzten Januarsitzung<br />
legte auch der Ingenieursverband eine Denkschrift über<br />
die Gründung der technischen Hochschule in Ljubljana vor, im<br />
Februar diskutierte jedoch auch der slowenische Ärzteverband<br />
über die Frage der Medizinischen Fakultät.<br />
Am 8. Februar wandte sich der Beauftragte Verstovšek mit drei<br />
Schreiben an die zentralen Behörden in Belgrad. Im ersten<br />
Schreiben begründete er den Bedarf nach der Gründung einer<br />
technischen Hochschule in Ljubljana, im zweiten ersuchte er<br />
den Minister er möge bewilligen, dass die Theologieschule in<br />
Ljubljana zu einer Fakultät umgestaltet und erweitert wird, im<br />
dritten Schreiben schlug er jedoch die Gründung der Universität<br />
in Ljubljana vor. Die breitere Öffentlichkeit setzte er von den<br />
Gründen für eine schnellstmögliche Gründung der Universität<br />
anhand des Artikels in Slovenec in Kenntnis, seine Beauftragung<br />
stärkte er jedoch auch personell mit der Stelle des Sachbearbeiters<br />
für Universitätsfragen, an welche er Dr. Rihard Zupančič<br />
bestellte. Ende Februar vermittelten diese mit dem Vorsitzenden<br />
der Landesregierung Janko Brejec auch persönlich bei der<br />
zentralen Regierung in Belgrad. Neben der Unterstützung des<br />
stellvertretenden Vorsitzenden Dr. Anton Korošec erlebte die<br />
Vermittlung einen vollen Erfolg, die Regierung genehmigte die<br />
Gründung der Universität und bewilligte als erste Zuwendung<br />
einen Betrag von 1,4 Millionen Kronen. Es wurde auch festgelegt,<br />
dass die künftige Universität von realem Typ sein und auch die<br />
Technik einbeziehen wird.<br />
Vorbereitungen zur Gründung der<br />
Universität Ljubljana<br />
Die Neuigkeit über die baldige Gründung der Universität<br />
Ljubljana diktierte die Organisation der Vorarbeiten, da bis zum<br />
Herbst, wenn die Universität geöffnet werden sollte, nicht mehr<br />
viel Zeit war. Zu diesem Zweck gründete die Universitätskom-<br />
65<br />
mission fünf Subkommissionen, mit der Aufgabe möglichst bald<br />
die Pläne für die Organisation der einzelnen Fakultäten auszuarbeiten.<br />
In jeder Subkommission wurden drei Mitglieder der<br />
Universitätskommission festgelegt, die weitere Mitgliedschaft<br />
konnte jedoch jede Kommission insbesondere durch Universitätsdozenten<br />
erweitern. Die theologische Subkommission setzte<br />
sich zusammen aus: Dr. Zorè (Vorsteher), Dr. Srebrnič und Dr.<br />
Aleš Ušeničnik; rechtswissenschaftlich: Dr. Majaron (Vorsteher),<br />
Dr. Dolenc und Dr. Švigelj; ärztlich: Dr. Kraigher (Vorsteher),<br />
Dr. Plečnik und Dr. Zalokar; philosophisch: Dr. Rostohar<br />
(Vorsteher), Dr. Grošelj und Dr. Ozvald; technisch: Ing. Šuklje<br />
(Vorsteher), Dr. Plemelj und Ing. Rataj. Es wurde auch eine<br />
spezielle Subkommission zur Vorbereitung der vorübergehenden<br />
Räume und der erforderlichen Ausrüstung bis Herbst sowie eine<br />
Subkommission für das Organisationsstatut festgelegt. Ernannt<br />
wurde auch die Leitung der künftigen Universitätsbibliothek. Es<br />
wurde der Vorschlag angenommen, dass die ersten Abteilungen<br />
der technischen Hochschule, die in der Gewerbeschule verlaufen<br />
würden, bereits nach Ostern geöffnet werden. Die Subkommissionen<br />
erstellten die Organisationspläne der einzelnen Fakultäten<br />
sehr schnell, die die Universitätskommission genehmigte und<br />
diese am 31. März <strong>1919</strong> an das Beauftragtenwesen für Bildung<br />
und Kultus übermittelte, es möge diese prüfen und deren<br />
baldige Realisierung erwirken. Die Pläne beinhalteten alle Pflichtlehrstühle,<br />
Lehrkräfte, Seminar- und Institutsverzeichnisse,<br />
Lehrordnungen, Stundenpläne und Etats für jede Fakultät. Die<br />
Universitätskommission wies das Beauftragtenwesen darauf hin,<br />
dass die Vorbereitungen beschleunigt werden müssen, damit<br />
im Herbst <strong>1919</strong> mit den ordentlichen Vorlesungen begonnen<br />
werden kann und schlug die Ernennung der ersten fünf ordentlichen<br />
Professoren vor, die unverzüglich nach der Ernennung die<br />
Organisation der Fakultäten übernehmen.<br />
Verstovšek urgierte hinsichtlich der in Aussicht gestellten finanziellen<br />
Mittel des Öfteren in Belgrad, bis der Aufklärungsminister<br />
mitteilte, dass die Lösung der Universitätsfrage Ljubljanas<br />
auf die Zeit nach Abschluss der Pariser Friedenskonferenz<br />
verschoben wird. Trotz dessen bemühten sich die Mitglieder der<br />
Universitätskommission auf der außerordentlichen Sitzung um<br />
die Fortsetzung der Aktion für die Universität und sandten dem<br />
Aufklärungsminister über das Beauftragtenwesen für Bildung<br />
und Kultus ein Ersuchen um baldigste Lösung der Universitätsfrage<br />
zu, da bald darauf auch eine negative Antwort aus Zagreb<br />
hinsichtlich des Aufbaus der parallelen slowenischen Lehrstühle<br />
an der Universität Zagreb erfolgte. Bereits auf der nächsten<br />
Sitzung am 16. April wurde der Beschluss über den Beginn<br />
des technischen Hochschulkurses gefasst. Die Mitglieder der<br />
Universitätskommission fassten den Beschluss, auch die Abgeordneten<br />
aller drei politischen Parteien über die Ernsthaftigkeit<br />
der Lage zu unterrichten und diesen eine Sonderdenkschrift zu<br />
überreichen, die Rostohar erstellte. Auf der Konferenz am 26.<br />
April setzten diese die Abgeordneten von der vorherigen Arbeit
der Kommission in Kenntnis und erstellten auf ihren Wunsch<br />
hin eine weitere Denkschrift. Diese erstellt Ramovš und legte in<br />
dieser alle Pläne für die Universität dar.<br />
In Belgrad setzte sich diese Anfang Juni in Bewegung, als<br />
die Meldung eintraf, dass das Aufklärungsministerium dem<br />
Ministerrat bereits einen Gesetzesentwurf über die Gründung<br />
der Universität Ljubljana vorgelegt hat. Auf der XV. Sitzung der<br />
Universitätskommission am 5. Juli <strong>1919</strong> wurde mitgeteilt, dass<br />
der Ministerrat bereits über den Entwurf diskutiert hat, jedoch<br />
ein großer Widerstand gegen die Gründung der medizinischen<br />
Fakultät vorhanden sei. Der Vorsitzende Majaron ging deshalb<br />
nach Belgrad und machte dem Minister den dringenden Bedarf<br />
nach einer Medizinischen Fakultät plausibel. Der Minister<br />
nahm die Erklärung an und schlug vor, dass das Gesetz über die<br />
Universität in Ljubljana die Wirksamkeit der Belgrader Satzung<br />
auch für die Universität Ljubljana bestimmen solle, bis der<br />
Universitätsrat von Ljubljana eine andere vorlegt. Am 23. Juli<br />
<strong>1919</strong> unterzeichnete der Regent das Gesetz über die Universität<br />
des Königreichs der Serben, Kroaten und Slowenen in Ljubljana,<br />
das einen Monat danach in Službene novine erschien. Durch<br />
diese Handlung war die erste slowenische Universität formell<br />
gegründet, die fünf Fakultäten umfasste: die Philosophische,<br />
Juristische, Theologische, Technische und Medizinische.<br />
Technischer Hochschulkurs<br />
Die Bemühungen um die slowenische Universität vor dem<br />
Ersten Weltkrieg lehnten sich organisatorisch vor allem an das<br />
österreichische Modell der Universität mit vier Fakultäten an,<br />
die Technik war in Österreich außerhalb der Universität und<br />
als technische Hochschule organisiert. Da es im Staat keine<br />
technische Hochschule gab, konzipierte Ing. Milan Šuklje,<br />
Professor an der Gewerbeschule, bereits sofort nach dem<br />
Umsturz Vermessungskurse, die an dieser stattfinden würden.<br />
Bei der Besprechung am 23. November 1918, an welcher auch die<br />
Vertreter der slowenischen Techniker teilnahmen, äußerte Ing.<br />
Dr. Kasal jedoch den Wunsch, an die Universität Ljubljana solle<br />
nach amerikanischem Vorbild auch eine spezielle Technische<br />
Fakultät angeschlossen werden.<br />
Da es die Verhältnisse zuließen, in bescheidener Form sofort<br />
mit den Vorlesungen zu beginnen und derart den slowenischen<br />
Technikstudenten zu helfen, die nicht mehr an den österreichischen<br />
Universitäten studieren konnten, wollten die slowenischen<br />
Techniker zur Verwirklichung ihres Wunsches nach dem Aufbau<br />
des Hochschulstudiums in Ljubljana nicht auf die Gründung<br />
der Universität warten. Zu Beginn des Jahres <strong>1919</strong> bereitete der<br />
Ingenieursverband eine Sonderdenkschrift über die Gründung<br />
der technischen Hochschule in Ljubljana vor und legte diese<br />
am 30. Januar <strong>1919</strong> der Universitätskommission vor. Auf deren<br />
7. Sitzung stellte Ing. Šuklje diese vor, der die Kommission bat,<br />
66<br />
sie möge für die Gründung der technischen Hochschule in<br />
Ljubljana eintreten, Prof. Grošelj wies jedoch darauf hin, dass<br />
bereits die vollendete Tatsache in der Zukunft eine wichtige<br />
Rolle spielen würde und schlug vor, dass deshalb unverzüglich,<br />
bereits im diesjährigen Semester, eine Art Beschäftigungskurse<br />
eröffnet werden sollten. Danach würde niemand mehr die<br />
Technik in Frage stellen können.<br />
Die Universitätskommission unterstützte den Vorschlag über die<br />
Notwendigkeit und Berechtigung der technischen Hochschule<br />
in Ljubljana einstimmig, jedoch wurde bei der Debatte hervorgehoben,<br />
dass man trotz der dringenden Hilfe für die Studenten<br />
an die Gründung der technischen Schule ebenso gründlich wie<br />
an die Gründung der Universität herangehen muss.<br />
Am 6. Februar berichtete die Regierung über das Beauftragtenwesen<br />
für Bildung und Kultus der zentralen Regierung<br />
erstmals überhaupt über den Bedarf des Hochschulwesens in<br />
Ljubljana. Es wurde die Wichtigkeit des technischen Hochschulwesens<br />
und der Mangel an technischen Hochschulen im Staat<br />
hervorgehoben. Das Beauftragtenwesen empfahl der Regierung<br />
in Belgrad, die Technik in Slowenien zu gründen.<br />
Als die Belgrader Regierung Anfang März die Gründung der<br />
Universität genehmigte, die von realem Typ sein und auch<br />
die Technik einschließen sollte, ersetzte in den Plänen die<br />
technische Fakultät die technische Hochschule. Die technische<br />
Subkommission erstellte einen detaillierten Plan, der vorsah,<br />
dass man für die ersten zwei Jahrgänge die Lehrpläne der tschechischen<br />
und österreichischen Anstalten übernehmen würde,<br />
wodurch den slowenischen Schülern die Reziprozität mit<br />
diesen gewährleistet werden würde. In der Fortsetzung sollte die<br />
technische Fakultät jedoch derart formiert sein, dass diese dem<br />
Bedarf möglichst entsprechen und einen Wettbewerb mit der<br />
westlichen technischen Kultur ermöglichen würde, die auf einer<br />
hohen wissenschaftlichen Stufe beruht. Der Unterricht an der<br />
technischen Fakultät sollte mit dem ersten außerordentlichen<br />
Kurs für Baufachleute, Maschinisten, Elektrotechniker, Bergleute<br />
und Geodäten bereits am 1. Mai <strong>1919</strong> beginnen und bis zum<br />
15. Juli dauern. Der zweite außerordentliche Kurs des ersten<br />
Jahrgangs würde vom 15. August bis zum 31. Oktober dauern,<br />
am 15. November würde auch der erste Kurs für den zweiten<br />
Jahrgang eröffnet werden, wodurch der reguläre Unterricht für<br />
die ersten zwei Jahrgänge beginnen würde. Im Vorschlag wurde<br />
die Regierung dazu aufgefordert, sie möge unverzüglich drei<br />
Lehrstühle eröffnen, und zwar für Mathematik, Mineralogie und<br />
Chemie, sowie sieben Honorardozenturen mit Lehraufträgen:<br />
zwei für Mechanik und jeweils eine für darstellende Geometrie,<br />
Geodäsie, technisches Zeichnen und Bauzeichnen, maschinelles<br />
Zeichnen und orthodoxe Fächer.<br />
Die Kandidaten für die Besetzung der ersten drei Lehrstühle<br />
an der Technischen Fakultät waren Dr. Rihard Zupančič, Dr.<br />
Karel Hinterlechner und Dr. Maks Samec. Zupančič, der die<br />
Arbeitsstelle in Wien verlor, wirkte beim Beauftragtenwesen für
Bildung und Kultus aktiv an den Vorbereitungen zur Gründung<br />
der Universität Ljubljana mit. Hinterlechner und Samec waren<br />
jedoch in der Zeit, als die Universitätskommission über deren<br />
Kandidatur als Professor an den Lehrstühlen für Mineralogie<br />
und Chemie debattierte noch in Wien und die Kommission<br />
hatte für diese ebenfalls noch keine Fachbewertungen. Trotz der<br />
Warnung aus den technischen Reihen, dass sich die Öffnung der<br />
Kurse hinziehen würde, setzte sich Rostohar dafür ein, dass sich<br />
die Kommission an die Beschlüsse halten muss, die diese hinsichtlich<br />
der Ernennung der Professoren auf ihren ersten Sitzungen<br />
gefasst hatte, und für diese auch Fachbewertungen erhalten<br />
muss, weshalb die Kommission auf ihrer 10. Sitzung auch die<br />
Beschlussfassung über den Vorschlag für die Technische Fakultät<br />
als Ganzes ablegte. Nach der Vorlage der Fachbewertungen der<br />
Universitätskommission wurde auf ihrer 12. Sitzung einstimmig<br />
der Vorschlag zur Ernennung der ersten drei ordentlichen öffentlichen<br />
Technik-Professoren angenommen.<br />
Die zwischenzeitlich eingegangene Meldung, dass die Gründung<br />
der Universität aufgeschoben wurde, bremste die bereits<br />
begonnenen Vorbereitungen nicht ab. Auch der Beauftragte<br />
Verstovšek war der Meinung, mann müsse sofort mit dem<br />
Technikkurs nach bereits ausgearbeitetem Plan beginnen,<br />
die Kosten sollten jedoch aus dem Landes-Universitätsfonds<br />
bezogen werden. Der Ingenieursverband hat auf seiner Hauptversammlung<br />
am 15. April die Resolution verabschiedet, die<br />
am 27. April an die Landesregierung versandt wurde. In dieser<br />
wurde gefordert, es möge unter den Verhältnissen, in denen<br />
die für Mai geplante Eröffnung der Technischen Fakultät nicht<br />
mehr möglich ist, unverzüglich mit einem vorübergehenden<br />
technischen Hochschulkurs begonnen werden. Die Landesregierung<br />
solle die Leitung desselben einem Sonderkuratorium<br />
übertragen, die Kosten sollen jedoch vorübergehend aus dem<br />
Universitätsfonds gedeckt werden. Es muss auch dafür gesorgt<br />
werden, dass dieser Unterricht für das absolvierte Hochschulsemester<br />
anerkannt wird. Die Landesregierung gab dem Vorschlag<br />
statt und am 2. Mai <strong>1919</strong> erschien die Verordnung über die<br />
Gründung eines vorübergehenden technischen Hochschulkurses<br />
für das Bau-, Maschinen- und Elektrotechnik-, Berg- und<br />
Landvermessungswesen, die festlegte, dass der Unterricht des 1.<br />
und 2. außerordentlichen Semesters des I. Jahrgangs von Mai<br />
bis November <strong>1919</strong> nach dem Plan der Technischen Fakultät<br />
Belgrad und der technischen Hochschulen auf dem Gebiet<br />
des ehemaligen Österreichs stattfinden wird. Die Universitätskommission<br />
schlug der Landesregierung als Lehrkräfte beim<br />
Technikkurs die Ernennung von: Dr. Rihard Zupančič für<br />
Mathematik I, Ing. Jaroslav Foerster für darstellende Geometrie<br />
(Vorlesung), den Direktor des höheren Gymnasiums Prof. Jože<br />
Mazi für Übungen aus der darstellenden Geometrie (diesem<br />
werden als Assistenten Ing. Ladislav Bevc und der Techniker<br />
Milan Fakin zugewiesen), Dr. Ing. Milan Vidmar für Mechanik<br />
I, Prof. Dr. Maks Samec für allgemeine Chemie, Prof. Dr. Pavel<br />
67<br />
Grošelj für Mineralogie, Arch. Ing. Ivan Vurnik für technisches<br />
Zeichnen, Ing. M. Mihor für maschinelles Zeichnen, Dr.<br />
Ing. Miroslav Kasal für Situationszeichnen, Ing. Leo Novak<br />
für niedere Geodäsie und Ing. Ladislav Bevec auch noch als<br />
Assistenten für Vermessungsübungen.<br />
Die Landesregierung führte die Ernennungen am 19. Mai aus.<br />
Am selben Tag fand auch die feierliche Eröffnung der Kurse<br />
statt, an welcher der Vorsitzende der Landesregierung Janko<br />
Brejc, der Beauftragte Verstovšek, der Beigeordnete Triller, die<br />
Mitglieder der Universitätskommission und des Ingenieursverbandes<br />
sowie die gesamte Professorenversammlung teilnahmen.<br />
Der feierlichen Eröffnungsrede folgten die Einführungsvorlesungen<br />
von Dr. Milan Vidmar Der Ingenieur – Philosoph und<br />
die Maschine – der Koloss sowie von Dr. Rihard Zupančič Über<br />
die Mathematik und technische Wissenschaft.<br />
Der Unterricht fand ununterbrochen von Mai bis November<br />
statt. Auf dem Stundenplan standen wöchentlich im ersten<br />
Semester 32 Stunden Vorlesungen und 32 Stunden Übungen.<br />
Im zweiten Semester wurden 36 Stunden Vorlesungen und<br />
38 Stunden Übungen pro Woche durchgeführt. In dieser<br />
Zeit eigneten sich die Hörer den Stoff des vollkommenen<br />
I. Jahrgangs der technischen Hochschule an. Im Herbst des<br />
Jahres <strong>1919</strong> konnten sich diese jedoch für das III. Semester der<br />
Technischen Fakultät Ljubljana einschreiben. Die Vorlesungen<br />
beim technischen Hochschulkurs zählen wir als erste Universitätsvorlesungen<br />
in Ljubljana.<br />
Die Standesbeamten der ersten slowenischen<br />
Universität<br />
Der Verabschiedung des Gesetzes über die Gründung der<br />
Universität des Königreichs der Serben, Kroaten und Slowenen<br />
in Ljubljana folgte die Ernennung ihrer Standesbeamten. Am<br />
letzten August des Jahres <strong>1919</strong> ernannte der Regent die ersten<br />
Professoren der neugegründeten Universität. Das Theologische<br />
College bot der Theologischen Fakultät mit seiner Tradition<br />
und seinem Fachpersonal die personelle Grundlage. Die ersten<br />
drei ordentlichen Professoren wurden aus den Reihen der<br />
Professorenkräfte dieser Einrichtung gewählt. Die Fachgutachten<br />
für deren Bestellung steuerte die Theologische Fakultät<br />
Zagreb bei. Dr. Aleš Ušeničnik, Professor für Dogmatik, wurde<br />
ordentlicher Professor für Philosophie, Dr. Franc Ušeničnik,<br />
Professor für Seelsorge, Ethik und Erziehungslehre, wurde zum<br />
ordentlichen Professor für Pastoraltheologie bestellt, Dr. Janez<br />
Zorè, Professor für Kirchengeschichte und Kirchenrecht, wurde<br />
jedoch zum ordentlichen Professor der Theologischen Fakultät<br />
für diesen Bereich bestellt. An der Juristischen Fakultät wurden<br />
vier ordentliche Professoren bestellt: der ordentliche Prof. der<br />
Universität Wien Dr. Ivan Žolger für internationales Recht,<br />
der außerordentliche Prof. der Universität Černovo Dr. Leonid
Pitamic für Verwaltungsrecht, der Privatdozent der Universität<br />
Zagreb Dr. Bogumil Vošnjak für öffentliches jugoslawisches<br />
Recht und der Kustos der Universitätsbibliothek in Prag Dr.<br />
Ivan Žmavc für Volkswirtschaft. Das erste Professorenkollegium<br />
der Philosophischen Fakultät setzte sich zusammen aus:<br />
dem ordentlichen Professor der Universität Černovo Dr. Josip<br />
Plemelj, der an den Lehrstuhl für Mathematik bestellt wurde,<br />
dem ordentlichen Professor der Universität Graz Dr. Rajko<br />
Nahtigal für allgemeine jugoslawische Philologie, dem Privatdozent<br />
der Universität Graz Dr. Fran Ramovš für die slowenische<br />
Sprache und dem Kustos der Hofbibliothek in Wien Dr. Ivan<br />
Prijatelj für slawische Literaturgeschichte der neueren Zeit<br />
unter besonderer Berücksichtigung der slowenischen Literatur.<br />
An der Technischen Fakultät wurden die Professoren bestellt,<br />
die bereits beim technischen Hochschulkurs Vorträge hielten:<br />
Prof. der Wiener Technik Dr. Rihard Zupančič für Mathematik,<br />
der Bergrat des Amtes für Geologie in Wien Dr. Karel Hinterlechner<br />
für Mineralogie und Petrografie, der Professor der Wiener<br />
Realschule Dr. Maks Samec für Chemie und der Dozent der<br />
Wiener Technik Dr. Ing. Milan Vidmar für Elektrotechnik.<br />
An der Medizinischen Fakultät wurden zwei ordentliche<br />
Professoren bestellt, beide zuvor Privatdozenten an der tschechischen<br />
Universität Prag: Dr. Albert Botteri für Ophthalmologie,<br />
Dr. der Medizin und Philosophie Alfred Šerko für Neurologie<br />
und Psychiatrie sowie der Prosektor des Landeskrankenhauses<br />
in Ljubljana Dr. Janez Plečnik als außerordentlicher Professor<br />
für pathologische Anatomie.<br />
Tätigkeit des Universitätsrates<br />
Durch die Gründung der Universität wurde die Tätigkeit der<br />
Universitätskommission langsam abgeschlossen. Insgesamt<br />
traf sich diese in zehn Monaten der Tätigkeit auf neunzehn<br />
Sitzungen, davon waren zwei außerordentlich. Im September des<br />
Jahres <strong>1919</strong> hatte diese zwei weitere Sitzungen. An der vorletzten<br />
am 11. September nahmen auch die neu bestellten ordentlichen<br />
Professoren teil, die sich am 18. September als Universitätsrat<br />
trafen. Dieser übernahm als höchstes Organ der neugegründeten<br />
Universität, unter dem Vorsitz von Josip Plemelj, dem Stellvertreter<br />
von Rihard Zupančič und dem Geschäftsführer Fran<br />
Ramovš, die Geschäfte der Universitätskommission und leitete<br />
die Aktivitäten zur Eröffnung der Universität. Auf der ersten<br />
Sitzung des Universitätsrates wurde unter anderem in Bezug auf<br />
das Universitätssiegel und laut Begründung von Prof. Nahtigal<br />
einstimmig der Beschluss gefasst, dass als offizieller Titel das<br />
Substantiv 'Universität' und das Adjektiv 'universitär' verwendet<br />
wird, da auch die Institutionen, mit denen die Universität früher<br />
oder später in Korrespondenzkontakt kommen wird, den Titel<br />
wie 'vseučilišče (Universität)' nicht verstehen würden und da<br />
letzterer nicht den Wesenskern dieser Schule wiedergibt.<br />
68<br />
Bis zur Konstituierung der Fakultätsräte und Wahl des Rektors<br />
und der Dekane übernahm der Universitätsrat alle Universitäts-<br />
und Fakultätsangelegenheiten in Verwaltung. Vor ihm standen<br />
mehrere schwierige Aufgaben. Ungelöst war die Frage der<br />
Räumlichkeiten für die neue Universität, die Professorenversammlung<br />
musste vervollständigt werden, damit die Vorlesungen an<br />
den Hauptlehrstühlen aller Fakultäten beginnen konnten, den<br />
Professoren musste eine Wohnung in Ljubljana bereitgestellt<br />
werden, offen war die Frage der Unterbringung und Verpflegung<br />
der künftigen Studenten, unklar war auch die Frage der universitären<br />
Gesetzgebung. Artikel 3 des Gesetzes über die Universität<br />
Ljubljana erlegte auf, dass dieses bis zur Ausarbeitung der<br />
Sondergesetze für diese laut Gesetz und Verordnungen behandelt<br />
werden muss, die für die Universität Belgrad am 27. Februar<br />
1905 und am 23. Juli <strong>1919</strong> wirksam waren. Dabei war Majaron<br />
der Meinung, dass die allgemeinen Verordnungen ziemlich mit<br />
den Verordnungen der Universitäten, die diesen bekannt waren,<br />
und mit den Vorschlägen der Universitätskommission, nicht<br />
jedoch auch der Verordnung für einzelne Fakultäten konform<br />
gehen, insbesondere was das Unterrichtsmaterial, die Unterrichtsverteilung<br />
und die Prüfungen anbelangt. Die Fakultätsräte<br />
müssen Änderungen vorschlagen, die Fakultätsräte der Theologischen<br />
und Medizinischen Fakultät müssen jedoch Sonderverordnungen<br />
ausarbeiten, da diese zwei Fakultäten nicht an der<br />
Universität Belgrad vorhanden waren.<br />
Der Fakultätsrat der Theologischen Fakultät erarbeitete eine detaillierte<br />
Fakultätsverordnung und legte diese dem Universitätsrat<br />
vor. Dieser riet in Erwartung des baldigen Universitätsgesetzes<br />
und der allgemeinen Universitätsverordnung, die eine erneute<br />
Umgestaltung der Fakultätsverordnungen bedeuten würde,<br />
einen Aufschub bis zur Verabschiedung der neuen Vorschriften<br />
an. Da es kein neues Gesetz gab, wandte sich der Fakultätsrat an<br />
das Aufklärungsministerium mit dem Ersuchen, dass die Fakultät<br />
bis zur Verabschiedung des neuen Universitätsgesetzes gemäß<br />
den Verordnungen der Theologischen Fakultät Zagreb handeln<br />
würde. Der Universitätsrat verabschiedete im Juni 1920 für<br />
die Theologische Fakultät Ljubljana die Bestimmungen für die<br />
Fachprüfungen, die in Zagreb Anwendung fanden. Ab dem 24.<br />
Dezember 1920 galt nach der Verordnung des Aufklärungsministeriums<br />
auch die Zagreber rigorose Ordnung. Die Juristische<br />
Fakultät erarbeitete einen Plan zur Verordnung über die rechtswissenschaftlichen<br />
und staatswissenschaftlichen Studien und<br />
theoretischen Prüfungen an der Universität des Königreichs der<br />
SHS in Ljubljana und legte diesen der damaligen Landesregierung<br />
vor, die die Verordnung verabschiedete und am 17. April 1920 im<br />
Amtsblatt der Landesregierung für Slowenien bekannt gab. Der<br />
neue Staat der Serben, Kroaten und Slowenen traf nämlich die<br />
Entscheidung, dass bis zur Vereinheitlichung des Rechts im Staat<br />
– das alte Recht wirksam bleiben solle. Dies und die Kenntnis<br />
des österreichischen Systems der Juristenausbildung waren die<br />
Gründe, dass das Studium derart wie an den österreichischen
Universitäten organisiert wurde. Die Nachkriegsverhältnisse<br />
ließen auch an der Philosophischen Fakultät keine Anwendung<br />
der unmittelbaren Belgrader Prüfungsordnung zu, da diese den<br />
Studenten, die an den österreichischen Universitäten studierten,<br />
keinen Studienabschluss ermöglichte. Einige hatten dieses auch<br />
schon absolviert und gaben als Supplenten bereits Unterricht,<br />
darüber hinaus sah jedoch auch die Organisation der Mittelschulen<br />
in Slowenien derart aus, dass diese den Kandidaten keine<br />
Beschäftigung ermöglichte, die ihr Diplom aus einer solchen<br />
Gruppe an Fächern erwerben würden, die an den slowenischen<br />
Mittelschulen nicht oder jedoch nur in kleinerem Umfang<br />
unterrichtet wurden. Der Fakultätsrat arbeitete deshalb mit der<br />
Genehmigung des Universitätsrates eine neue Prüfungsordnung<br />
aus, die auf den Vorschriften für die Diplom- oder Professorenprüfung<br />
basierte, die im Vorkriegs-Serbien wirksam waren. Er<br />
berücksichtigte jedoch, vor allem hinsichtlich der Prüfungsgruppen,<br />
auch die ehemaligen österreichischen Vorschriften. Der<br />
Unterricht an der Technischen Fakultät verlief gemäß Plan der<br />
Technischen Fakultät Belgrad und der technischen Hochschulen<br />
auf dem Gebiet des ehemaligen Österreichs. Der Wirkungsbereich<br />
der Medizinischen Fakultät Ljubljana war auf Vorlesungen<br />
und Prüfungen des ersten medizinischen Rigorosums begrenzt,<br />
der Lehrplan wurde gemäß Plan der Medizinischen Fakultät<br />
Zagreb übernommen. Ein Sondergesetz, das die Tätigkeit der<br />
Universität Ljubljana regeln würde, ist niemals erschienen, da<br />
mit den Vorbereitungen eines einheitlichen Universitätsgesetzes<br />
für alle Universitäten im Staat, das erst im Jahr 1930 erschien,<br />
bereits im März 1920 begonnen wurde.<br />
Anfang Oktober bereiteten alle Fakultäten die Etats vor, die das<br />
Belgrader Ministerium verringerte und auch die Überweisung<br />
der bewilligten Mittel wurde in Belgrad hinausgezögert.<br />
Dagegen traten die Studenten Ende Dezember anhand einer<br />
Protestaktion an, bei welcher sich diese auch für eine schnellstmögliche<br />
Bestellung neuer Professoren einsetzten. Durch<br />
die Bestellungen Ende Januar 1920 vervollständigten sich im<br />
zweiten Semester die einzelnen Lehrstühle. Im Jahressemester<br />
des ersten Studienjahrs begannen auch die Vorlesungen an der<br />
Juristischen Fakultät.<br />
Das Wintersemester des ersten Studienjahres begann offiziell am<br />
1. Dezember. Die erste Vorlesung an der Universität Ljubljana<br />
über die historische Grammatik der slowenischen Sprache,<br />
wurde am 3. Dezember von Prof. Dr. Fran Ramovš gehalten.<br />
Die Vorlesungen und Übungen fanden regelmäßig bis zum 15.<br />
März statt, das Sommersemester begann am 6. April und ging bis<br />
zum 30. Juni. Zum Abschluss des ersten Studienjahrs stattete der<br />
Thronfolger und Regent Aleksander der Universität Ljubljana<br />
im Rahmen seiner Reise durch die slowenischen Gebiete einen<br />
Besuch ab.<br />
69<br />
Vervollkommnung der Universität<br />
Auf der Sitzung des Universitätsrates am 12. November wurden<br />
die ersten konstanten Universitätsfunktionäre gewählt. Als<br />
erster Rektor wurde Josip Plemelj gewählt, Rihard Zupančič<br />
wurde Prorektor. Die Fakultäten wählten ihre ersten Dekane<br />
und Prodekane. An der Philosophischen Fakultät wurde Prof.<br />
Rajko Nahtigal zum Dekan, Prof. Ivan Prijatelj zum Prodekan,<br />
Prof. Alfred Šerko an der Medizinischen zum Dekan, Prof.<br />
Albert Botteri zum Prodekan, Prof. Karl Hinterlechner an der<br />
Technischen zum Dekan, Prof. Maks Samec zum Prodekan;<br />
Prof. Franc Ušeničnik an der Theologischen zum Dekan,<br />
Prof. Janez Zorè zum Prodekan gewählt. Der Fakultätsrat der<br />
Juristischen Fakultät traf sich in Paris, wo dessen Mitglieder<br />
immer noch im Gefüge der Friedensdelegation tätig waren und<br />
Prof. Leonid Pitamic zum Dekan und Prof. Gregor Krek zum<br />
Prodekan wählten. Professor Pitamic kehrte Anfang Januar in<br />
die Heimat zurück und übernahm die weitere organisatorische<br />
Arbeit für die Fakultät. Nach der Wahl der Dekane wurde die<br />
Universitätsverwaltung konstituiert, die sich aus dem Rektor<br />
als Vorsitzendem und den Dekanen aller Fakultäten zusammensetze,<br />
und übernahm die Aufgaben vom Universitätsrat, die<br />
dieser durch das Gesetz über die Universität in Belgrad zugeteilt<br />
wurden: für die finanziellen Angelegenheiten der Universität,<br />
deren Vermögen, Gebäude und anderen Gebäude zu sorgen,<br />
die für den Unterricht erforderlich waren, über die Verleihung<br />
der staatlichen Zuschüsse an Studenten zu entscheiden, dem<br />
Aufklärungsministerium das Beamtenpersonal vorzuschlagen<br />
und für die Einstellung der Lehrkräfte auf Honorar zu sorgen.<br />
Im Laufe des Wintersemesters bemühten sich die einzelnen<br />
Fakultätsräte gemeinsam mit dem Universitätsrat um die<br />
personelle Vervollständigung der Fakultäten, damit alle<br />
dringend erforderlichen Lehrstühle besetzt werden würden.<br />
An der Philosophischen Fakultät wurde neben den Standesbeamten<br />
als ordentlicher Professor für Geografie ferner Dr. Artur<br />
Gavazzi eingestellt, als außerordentliche Professoren jedoch:<br />
Dr. Ljudmil Hauptman für mittelalterliche Geschichte, Dr.<br />
Nikola Radojčič für die Geschichte der Serben und Kroaten, Dr.<br />
Karel Ozvald für Pädagogik, Dr. Marijan Salopek für Geologie<br />
und Dr. Jovan Hadži für Zoologie. Zu den Dozenten wurden<br />
Dr. Jakob Kelemina für germanische Philologie und Dr. Izidor<br />
Cankar für Kunstgeschichte ernannt. Die Honorarprofessoren<br />
waren: Dr. Ivan Lunjak für klassische Philologie und Dr.<br />
Josip Mantuani für antike Kunstgeschichte und Archäologie;<br />
die Honorarlehrer jedoch: Dr. Josip Pipenbacher, der das<br />
lateinische und Dr. Josip Debevec das griechische Proseminar<br />
leitete. Der Fakultätsrat der Philosophischen Fakultät bewilligte<br />
Dr. France Weber, dem Privatdozent der Universität Zagreb,<br />
außerordentliche Vorlesungen aus theoretischer Philosophie,<br />
als gastierender Professor hielt jedoch Dr. Franc Jesenko, der<br />
ordentliche Professor an der „Wirtschaftswissenschaftlichen und
Forstwirtschaftlichen“ Fakultät in Zagreb, jeweils 5 Stunden pro<br />
Woche Vorlesungen in Botanik.<br />
Von den vier Standesbeamten der Juristischen Fakultät nahm<br />
Ivan Žmavc, der Bibliothekar an der Universität Prag, die<br />
Ernennung nicht an und blieb in Prag. Auch Professor Bogumil<br />
Vošnjak trat seinen Dienst nicht an, da er zum Abgeordneten in<br />
die Konstituante gewählt und danach zum Botschafter in Prag<br />
ernannt wurde. Im ersten Sommersemester an der Juristischen<br />
Fakultät hielt auch Ivan Žolger keine Vorlesungen, der noch<br />
immer bei der Friedensdelegation in Paris angestellt war. Im<br />
ersten Studienjahr wurden ferner: Dr. Gregor Krek für römisches<br />
Recht und Zivilrecht, Dr. Anton Skumovič für römisches Recht<br />
und Zivilrechtsordnung, Dr. Metod Dolenc für Strafrecht und<br />
Strafrechtsordnung und Dr. Franc Eller für Finanzrecht und<br />
Finanzwissenschaft zu ordentlichen Professoren an der Juristischen<br />
Fakultät bestellt. Zum außerordentlichen Professor<br />
für Kirchenrecht wurde Dr. Rado Kušej bestellt, als Honorarprofessoren<br />
begannen jedoch: Dr. Janko Polec in Strafrecht<br />
und jugoslawische Rechtsgeschichte sowie Dr. Milan Škerlj<br />
in Handels- und Wechselrecht Vorlesungen zu halten. Neben<br />
diesen hielten den Juristen ferner die Honorarlehrer: Dr. Stanko<br />
Lapajne in zwischenstaatlichem Privat- und Strafrecht sowie Dr.<br />
Bogumil Senekovič und Dr. Henrik Steska in Verwaltungsrecht<br />
Vorlesungen.<br />
An der Medizinischen Fakultät traten neben den drei Standesbeamten<br />
als Honorarlehrer Dr. Pavel Grošelj, der Vorlesungen<br />
in Bibliologie und Dr. Josip Reisner in Physik hielt, ihren Dienst<br />
an.<br />
An der Technischen Fakultät wurde im Laufe des ersten Studienjahres<br />
Dr. Alojz Král außerordentlicher Professor für technische<br />
Mathematik, der Dozent Ivan Vurnik hielt Vorlesungen in<br />
Bauwesen, der Honorarprofessor Ivan Arh jedoch in Feldmesskunde.<br />
Die Honorarlehrer an der technischen Fakultät<br />
waren: Josip Mazi für darstellende Geometrie, Leo Novak für<br />
niedere Geodäsie, Rado Kregar für geodätisches Zeichnen,<br />
Alfonz Gspan für Katastertechnik, Ciril Pirc für sphärische<br />
Astronomie, Dr. Valentin Kušar für Physik, Dr. Marij Rebek für<br />
Chemie, Josip Zidanšek für Landwirtschaft, Dr. Milan Škerlj,<br />
der die Grundlehren des geltenden Zivilrechts für Techniker, Dr.<br />
Edvard Pajnič, der die Gesetze und Verordnungen für Geodäten,<br />
Ivan Škarja Verwaltungsrecht, Dr. Albin Kandare Buchhaltung,<br />
Dr. Otmar Krajec Hygiene, Dr. Mavricij Rus erste Hilfe und<br />
Stane Premelč mechanische Technologie unterrichtete.<br />
An der theologischen Fakultät wurden ferner: Dr. Josip Srebrnič<br />
für altchristliche Literatur und Geschichte der griechisch-slawischen<br />
Kirchen und Dr. Franc Grivec für elementare Theologie zu<br />
ordentlichen Professoren bestellt. Außerordentliche Professoren<br />
wurden: Dr. Franc Lukman für historische Dogmatik und Dr.<br />
Matija Slavič für Bibelwissenschaften des Alten Testaments.<br />
Der Dozent Dr. Andrej Snoj hielt Vorlesungen in Bibelwissenschaften<br />
des neuen Testaments, die Honorarprofessoren waren<br />
70<br />
Dr. Gregor Rožman für Kanonisches Recht und Dr. Josip Ujčič<br />
für Moraltheologie. Als Honorarlehrer hielten an der Theologischen<br />
Fakultät; Dr. Janez Fabijan in systematischer Dogmatik,<br />
Dr. Josip Demšar in Katechetik und Pädagogik, Dr. Stanko<br />
Premrl in Kirchenmusik, Dr. Mihael Opeka in Homiletik und<br />
Dr. Franc Kimovec in christlicher Archäologie und Kirchenkunst<br />
Vorlesungen.<br />
Räumlichkeiten<br />
Im März <strong>1919</strong> wurde bei der Universitätskommission auch die<br />
Subkommission für die Unterbringung der Universität mit der<br />
Aufgabe ein geeignetes Gebäude für eine vorübergehende Unterbringung<br />
der Universität Ljubljana ernannt. Die Kommission<br />
stellte auf ihren Sitzungen fest, dass sowohl die Privatwohnungen<br />
als auch öffentlichen Gebäude zu jener Zeit in Ljubljana<br />
überfüllt waren und dass man nicht mit anderen Gebäuden als<br />
den Kasernen rechnen konnte, von denen es in Ljubljana damals<br />
sechs gab. Deshalb war die Kommission der Meinung, dass man<br />
eine der Universität zukommen lassen könne. Am geeignetsten<br />
erschien dieser das neue Gebäude der Landwehrkaserne,<br />
die eine günstige Lage in der Nähe des Landeskrankenhauses<br />
hatte, was vor allem der Medizinischen Fakultät zusagen würde.<br />
Das Gebäude hatte in drei Stockwerken 95 Räume, die nach<br />
Meinung der Kommission vorübergehend für vier Fakultäten<br />
ausreichen würden, die Theologische Fakultät würde jedoch im<br />
Alojzijevišče (Priesterseminar, benannt nach dem Bischof Anton<br />
Alojzij Wolf ) untergebracht werden. Die Subkommission war<br />
sich darüber bewusst, dass diese mit dem Vorschlag in den<br />
Militärbereich eingriff, jedoch rechnete diese damit, dass gewiss<br />
auch die maßgeblichen Militärkreise mit Freude die Absicht<br />
begrüßen würden, dass auch der slowenische Volksstamm des<br />
dreieinigen Volkes alsbald als möglich zu seinem wohlverdienten<br />
kulturellen Brennpunkt kommt. Die Universitätskommission<br />
urgierte darauf mehrmals beim Kriegsminister General Hadžič<br />
in Belgrad, der schließlich antwortete, dass darüber lediglich der<br />
Militärbefehlshaber in Ljubljana entscheiden kann. Am 21. ging<br />
die Delegation des Universitätsrates zu General Smiljanič und bat<br />
diesen für die Unterbringung der Universität in der ehemaligen<br />
österreichischen Landwehrkaserne, jedoch war die Antwort<br />
negativ. Darauf bot die Regierung von Ljubljana das Landschloss<br />
und die Gewerbeschule an, von welcher die Universität nicht<br />
besonders begeistert war. Diese hatte ein größeres Interesse an<br />
der Realschule und Taubstummenschule. Schließlich wurde<br />
die Universität im zweiten und Teil des ersten Stockwerks des<br />
Landschlosses untergebracht, wo sich die Philosophische und<br />
Juristische Fakultät sowie die Universitätsbehörden (Rektorat,<br />
vier Dekanate und Rechnungs- sowie Quästorenbüro) befanden.<br />
Die Universität besetzte im Landschloss 24 Zimmer und<br />
Kabinetts. Die Technik, die bereits mit dem Technikkurs in der
Gewerbeschule gastierte, erhielt dort für das erste Studienjahr<br />
8 Zimmer, neben diesen besetzte diese ferner die Hälfte der<br />
Kellerräume im Gebäude der Realschule, die die Finanzgesellschaft<br />
Kranjska hranilnica dem Chemieinstitut kostenlos anbot.<br />
Für die Theologische Fakultät schloss die Universität einen<br />
Mietvertrag mit dem Diözesanordinariat für die Räume im<br />
Alojzijevišče (Priesterseminar, benannt nach dem Bischof Anton<br />
Alojzij Wolf ) ab. Bis zum Beginn der Vorlesungen richtete die<br />
Universität in diesem zwei Hörsäle und ein Professorenzimmer<br />
ein, die übrigen Räume erhielt diese für das erste Studienjahr im<br />
Diözesanpriesterseminar, wo sich auch das Dekanbüro befand.<br />
Die Medizinische Fakultät ließ sich in der Prosektur des Landeskrankenhauses<br />
nieder, bei der ein Stockwerk angebaut und die<br />
Keller adaptiert wurden. Im Frühjahr 1920 begann man jedoch<br />
hinter dem Prosekturgebäude an der Straße Zaloška cesta mit<br />
dem Bau des neuen Instituts für Anatomie und Physiologie.<br />
Die Juristische Fakultät hatte im Landschloss zwei Hörsäle<br />
und eine Seminarzimmer, das als Hörsaal diente. Die Räume,<br />
die die Universität im ersten Studienjahr besetzte, reichten für<br />
den Bedarf nicht aus, weshalb die Vorlesungen in der Zeit, als<br />
diese nicht benötigt wurden, auch im Museumsgebäude und<br />
in verschiedenen Mittelschulen stattfanden. Für das folgende<br />
Studienjahr kündigte sich eine noch höhere Statistik an, wegen<br />
dem Raummangel kam es sogar zu einem eintägigen Studentenstreik.<br />
Der Universitätsrat bemühte sich darum, dass die<br />
Universität das gesamte Landschloss zur Verfügung gestellt<br />
bekommen würde, die endgültige Lösung der Raumproblematik<br />
sah dieser jedoch im Bau eines neuen Universitätsgebäudes, das<br />
im Pavillonsystem errichtet werden würde, das einen allmählichen<br />
Bau ermöglichen würde.<br />
Bibliothek<br />
Im März <strong>1919</strong>, als mit der Gründung der Subkommissionen bei<br />
der Universitätskommission die endgültigen Vorbereitungen für<br />
die Gründung der Universität Ljubljana begannen, wurde auch<br />
die Subkommission für die Universitätsbibliothek gegründet,<br />
die bis Sommer <strong>1919</strong> drei verschiedene Konzepte der künftigen<br />
Universitätsbibliothek behandelte. Nach einem Vorschlag sollte<br />
die Universitätsbibliothek ihre anfänglichen Fonds durch die<br />
Zusammenlegung des Bibliothekarmaterials aller öffentlichen<br />
Bibliotheken und Archive auf slowenischem Gebiet erhalten.<br />
Der zweite Vorschlag befürwortete die Entwicklung von Institutsbibliotheken<br />
ohne zentrale Universitätsbibliothek, was die<br />
erfolgreichste Grundlage für die wissenschaftliche Arbeit der<br />
Universität sein sollte. Die dritte Möglichkeit, die die Abteilung<br />
für die Universitätsbibliothek vorschlug, war die Revitalisierung<br />
der Staatlichen Studienbibliothek, einst der Lyzeumsbibliothek,<br />
die die erste öffentliche wissenschaftliche Bibliothek in Ljubljana<br />
war und wegen der reichen fachlich bearbeiteten Fonds eine<br />
71<br />
gute Grundlage für die Universitätsbibliothek darstellte. Die<br />
Staatliche Studienbibliothek sollte in den damaligen Räumen<br />
verbleiben, für das neue Material der künftigen Universitätsbibliothek<br />
sollten jedoch die Räume in dem Gebäude vorbereitet<br />
und ausgestattet werden, das der Universität dienen wird. Die<br />
Gründe, dass es bei der Gründung der Universität nicht auch zur<br />
Gründung der Bibliothek kam, waren wahrscheinlich formeller<br />
Art, da die Belgrader Satzung keine Universitätsbibliothek vorsah,<br />
weshalb diese lediglich durch ein Sondergesetz hätte gegründet<br />
werden können. Für den Bedarf der Studenten und Professoren<br />
begannen die Fakultäten, Seminare und Institute eigene Bibliotheken<br />
zu gründen. Für die Beschaffung der dringend erforderlichen<br />
Fachliteratur im Ausland sorgten die Professoren. Allein<br />
mit ihren Verbindungen erlangten diese kostenlos Sammlungen<br />
und Bücher, oder besorgten diese unter der Hand zu einem<br />
niedrigen Preis. Und dies zu jener Zeit, als diesen selbst nicht<br />
gewiss war, ob ihnen die bescheidenste materielle Existenz<br />
möglich sein wird. Karel Hinterlechner schlug den Erwerb der<br />
Privatbibliothek des pensionierten Direktors der Geologischen<br />
Bundesanstalt in Wien Guido Stache für 3000 K vor und führte<br />
diesen durch. Die Bibliothek enthielt viele Schriften, die sich<br />
auf das slowenische Gebiet bezogen, da Stache fast sein ganzes<br />
Leben als Geologe auf dem slowenischen Gebiet tätig war.<br />
Prof. Maks Samec beschaffte bei seinem Umzug aus Wien nach<br />
Ljubljana im Auftrag des Beauftragten Verstovšek Bücher und<br />
Lehrmittel für den Kurs gemäß Verzeichnis, das die Dozentenversammlung<br />
vorbereitete. Professor Zupančič Erwarb jedoch<br />
bei der Gelegenheit seiner Reise in der Rolle des Landesboten<br />
zur Friedenskonferenz in Paris Bücher im Wert von 525 F. Zu<br />
Beginn des Jahres 1920 schenkten der Verlag Slovenska Matica<br />
und der Sprachwissenschaftler Dr. Maks Pleteršnik dem Seminar<br />
für slawische Philologie einen Teil ihrer Bibliothek.<br />
Einschreibung in das erste Studienjahr und<br />
erste Studentengeneration<br />
Im Herbst des Jahres <strong>1919</strong> verliefen die Vorbereitungen für den<br />
Tätigkeitsbeginn der ersten slowenischen Universität erfolgreich<br />
bis zu dem Maße, dass der Universitätsrat am 9. Oktober in der<br />
Tageszeitung den Beginn der Inskriptionsfrist im Wintersemester<br />
des ersten Studienjahres veröffentlichen konnte, das vom<br />
15. November bis zum 1. Dezember verlief. Die Bestimmungen<br />
hinsichtlich der Eintragung der Belgrader Universitätsverordnung<br />
änderte der Universitätsrat des Königreiches der SHS auf<br />
seiner Sitzung am 10. Oktober <strong>1919</strong> geringfügig ab und gab die<br />
überarbeiteten Anweisungen für die Inskription heraus. Diese<br />
legten fest, dass ein Kandidat für das ordentliche Studium dem<br />
Dekan der Fakultät zunächst ein Reifezeugnis oder Abgangszeugnis<br />
vorlegen musste, wenn dieser an irgend einer anderen<br />
Universität immatrikuliert war. Wenn alle Bedingungen für
die Immatrikulation erfüllt waren, bestätigte der Dekan den<br />
Aufnahmeschein. Der Student musste für jede Vorlesung noch<br />
ein spezielles Anmeldeformular ausfüllen. Mit den korrekt<br />
ausgefüllten Formularen begab er sich in das Universitätsbüro,<br />
wo dieser auf Grundlage des vom Dekan bestätigten Aufnahmescheins<br />
in die Universitätsmatrikel eingetragen wurde. Das<br />
Universitätsbüro bewahrte das persönliche Zeugnis auf, der<br />
Student erhielt jedoch das Studienbuch. Er hatte auch die<br />
Immatrikulationsgebühr zu entrichten. Für die Immatrikulation<br />
der außerordentlichen Hörer galt dasselbe Eintragungsverfahren,<br />
lediglich dass diese kein Studienbuch hatten, sondern die<br />
Vorlesungen in ein spezielles Formular eintrugen. Die außerordentlichen<br />
Studenten waren nicht immatrikuliert und konnten<br />
keine Prüfungen ablegen.<br />
In das erste Semester schrieben sich 694 Studenten und zwar:<br />
244 an der Philosophischen, 67 an der Medizinischen, 282 an<br />
der Technischen und 101 an der Theologischen Fakultät ein. An<br />
der Philosophischen und Theologischen Fakultät begannen die<br />
Vorlesungen in allen Semestern, an der Medizinischen im ersten,<br />
an der Technischen jedoch im ersten und dritten Semester. Im<br />
Sommersemester nahm auch die Juristische Fakultät, an welcher<br />
sich 241 Studenten immatrikulierten, die regulären Tätigkeit<br />
auf. Insgesamt waren im Sommersemester bereits 763 Studenten<br />
eingeschrieben. Unter den eingeschriebenen Studenten waren<br />
die meisten Männer. Im Wintersemester waren 18 Frauen regulär<br />
eingeschrieben (Philosophische 10, Medizinische 6, Technische<br />
2), neben diesen waren außerordentlich weitere 6 Studentinnen<br />
an der Philosophischen Fakultät eingeschrieben. Im Sommersemester<br />
stieg die Zahl der regulär immatrikulierten Studentinnen<br />
durch zwei regulär immatrikulierte an der Juristischen Fakultät<br />
und drei an der Technischen Fakultät auf 21 an. Bei 4 außerordentlich<br />
immatrikulierten an der Philosophischen Fakultät<br />
waren auf diese Weise 25 Studentinnen vorhanden. Es gab auch<br />
wenige außerordentliche Studenten. Im Wintersemester 24,<br />
im Sommersemester jedoch 25. Im Hinblick auf die Nationalität<br />
waren im Wintersemester neben den Slowenen ferner: 1<br />
Serbe, 23 Kroaten, 1 Deutscher und 1 Pole, im Sommersemester<br />
jedoch 4 Serben, 24 Kroaten, 4 Deutsche, 1 Pole und 1 Russe<br />
eingetragen.<br />
Slavko Kremenšek führt in seinem Werk Slowenische Studentenbewegung<br />
<strong>1919</strong>-1941 an, dass der Altersunterschied zwischen<br />
den Studenten enorm war. In etwa die Hälfte der Studenten kam<br />
direkt aus den Mittelschulen, die restliche Gruppe zählte jedoch<br />
ohne eigenes Verschulden die verlorenen Jahre. Diese kamen aus<br />
den ausländischen Universitäten. Die Philosophen und Juristen<br />
kamen meist aus Zagreb, Wien und Prag, die Philosophen<br />
studierten auch in Graz. An der Technischen Fakultät immatrikulierten<br />
Studenten, die bereits in Zagreb, Wien und Graz<br />
studierten. Nach den Geburtsjahrgängen und der Abiturszeit<br />
waren diese jünger als die Jurastudenten, was in großem Maße die<br />
Folge der Einschreibung lediglich in die ersten zwei Jahrgänge<br />
72<br />
war. Auch die Hälfte der Generation der Immatrikulierten an<br />
der Philosophischen Fakultät legte die Reifeprüfung bereits<br />
nach dem Krieg ab, am Priesterseminar Ljubljana. Die jüngsten<br />
waren Medizinstudenten, zwei Drittel von ihnen setzten sich<br />
aus den Nachkriegsabiturienten zusammen.<br />
Die Studenten, die aus den ausländischen Universitäten nach<br />
Ljubljana als neuem Universitätszentrum kamen, brachten auch<br />
die Tradition der Studentenorganisation mit sich. Bereits im<br />
ersten Studienjahr waren elf Studentenorganisationen bestätigt:<br />
der Stützverein der jugoslawischen Akademiker in Ljubljana, der<br />
das akademische Heim und die Mensa verwaltete, der Verband<br />
der Hörerschaft der Philosophischen Fakultät in Ljubljana, der<br />
Verband der Hörerschaft der Juridischen Fakultät Ljubljana, der<br />
Verband der jugoslawischen Medizinstudenten in Ljubljana, der<br />
Akademische Verein der jugoslawischen Techniker in Ljubljana,<br />
der Kyrillische Verein der Laibacher Theologiestudenten, der<br />
Verband der jugoslawischen Akademiker Flüchtlinge, Abteilung<br />
Ljubljana, der Jugoslawische fortschrittliche akademische Verein<br />
'Jadran', der Akademische Verein 'Vstajenje', der Jugoslawische<br />
Sportklub und der Jugoslawische katholisch akademische Verein<br />
'Danica' in Ljubljana.<br />
Den Geburtsorten nach zu urteilen, stellt Kremenšek somit<br />
fest, dass in der ersten Generation der Laibacher Studenten alle<br />
slowenischen Gebiete mit Ausnahme von Prekmurje vertreten<br />
waren. Eher seltener waren Studenten aus Kärnten vertreten. Er<br />
stellt jedoch auch fest, dass wahrscheinlich aufgrund der Nähe<br />
mehr Steirer als andere an der Universität Zagreb geblieben<br />
sind. Im Vergleich zum Stand vor dem Krieg nahm das Interesse<br />
am Medizin- und Technikstudium nach der Gründung der<br />
Universität Ljubljana merklich zu.<br />
Die Gründung der Universität brachte den slowenischen<br />
Studenten die Hochschulbildung näher, da manch ein Student<br />
immatrikulieren konnte, der sich ansonsten niemals ins Ausland<br />
zum Studieren begeben hätte.
Quellen<br />
Arhiv Republike Slovenije (AS) [Archiv der Republik Slowenien<br />
(AS)]: Vseučiliška komisija pri Deželni vladi za Slovenijo,<br />
[Universitätskommission bei der Landesregierung Slowenien],<br />
(AS 100).<br />
Zgodovinski arhiv in muzej <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong> [Geschichtsarchiv<br />
und Geschichtsmuseum der Universität Ljubljana]<br />
(ZAMU): Splošni spisi Rektorata za leti <strong>1919</strong> in 1920<br />
[Allgemeine Akten des Rektorats für die Jahre <strong>1919</strong> und 1920],<br />
(ZAMU IV), zapisniki sej Univerzitetnega sveta za študijsko<br />
leto <strong>1919</strong>/20 [Sitzungsprotokolle des Universitätsrates für das<br />
Studienjahr <strong>1919</strong>/20], (ZAMU IV), zapisniki sej Univerzitetne<br />
uprave za študijsko leto <strong>1919</strong>/20 [Sitzungsprotokolle der<br />
Universitätsverwaltung für das Studienjahr <strong>1919</strong>/20], (ZAMU<br />
IV).<br />
73<br />
Literatur<br />
Benedetič, Ana. Pot do slovenske univerze [Der Weg zur slowenischen<br />
Universität]. Ljubljana : Partizanska knjiga, 1981.<br />
Benedetič, Ana. Poti do univerze [Wege zur Universität].<br />
Ljubljana : Studia humanitatis, 1999.<br />
Dolenc, Ervin. Karel Verstovšek kot poverjenik za uk in<br />
bogočastje v narodni in deželni vladi v <strong>Ljubljani</strong> 1918–1920<br />
[Karel Verstovšek als Beauftragter für Bildung und Kultus in<br />
der Volks- und Landesregierung in Ljubljana 1918–1920].<br />
In: Časopis za zgodovino in narodopisje, Nr. 2, 1995, Seite<br />
284–291.<br />
Kremenšek, Slavko. Slovensko študentovsko gibanje <strong>1919</strong>–1941<br />
[Slowenische Studentenbewegung <strong>1919</strong>–1941]. Ljubljana :<br />
Mladinska knjiga, 1972.<br />
Kremenšek, Slavko. Študentsko gibanje od ustanovitve univerze<br />
do druge vojne [Studentenbewegung von der Gründung der<br />
Universität bis zum Zweiten Weltkrieg]. In: Petdeset let slovenske<br />
univerze v <strong>Ljubljani</strong> : <strong>1919</strong> –1969. Ljubljana : <strong>Univerza</strong>, 1969,<br />
Seite 93-117.<br />
Mikuž, Metod. Gradivo za zgodovino univerze v letih <strong>1919</strong>-1945<br />
[Geschichtsmaterial der Universität in den Jahren <strong>1919</strong>-1945].<br />
In: Petdeset let slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> : <strong>1919</strong> –1969.<br />
Ljubljana : <strong>Univerza</strong>, 1969, Seite 53-92.<br />
Polec, Janko. Ljubljansko višje šolstvo v preteklosti in borba<br />
za slovensko univerzo [Laibacher Oberschulwesen in der<br />
Vergangenheit und Kampf um die slowenische Universität].<br />
In: Zgodovina slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> do leta 1929.<br />
Ljubljana : Rektorat <strong>Univerze</strong> Kralja Aleksandra prvega, 1929,<br />
Seite 3–189.<br />
Simič, Vladimir. Pravna fakulteta [ Juristische Fakultät]. In: 90<br />
let <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong> : med tradicijo in izzivi časa. Ljubljana :<br />
Rektorat <strong>Univerze</strong>, 2009, Seite 622–637.<br />
Stiplovšek, Miroslav. Vloga dr. Karla Verstovška pri ustanovitvi<br />
slovenske univerze leta <strong>1919</strong> [Rolle von Dr. Karl Verstovšek<br />
bei der Gründung der slowenischen Universität im Jahr <strong>1919</strong>].<br />
In: Časopis za zgodovino in narodopisje, št. 2, 1995, Seite<br />
292–311.<br />
Šetinc, Lenart. Narodna in univerzitetna knjižnica [National-<br />
und Universitätsbibliothek]. In: 90 let <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong> :<br />
med tradicijo in izzivi časa. Ljubljana : Rektorat <strong>Univerze</strong>, 2009,<br />
Seite 711–727.
Zgodovina slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> do leta 1929<br />
[Geschichte der slowenischen Universität Ljubljana bis zum<br />
Jahr 1929]. Ljubljana : Rektorat <strong>Univerze</strong> Kralja Aleksandra<br />
prvega, 1929.<br />
Zupanič Slavec, Zvonka. Medicinska fakulteta [Medizinische<br />
Fakultät]. In: 90 let <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong> : med tradicijo in izzivi<br />
časa. Ljubljana : Rektorat <strong>Univerze</strong>, 2009, Seite 550–567.<br />
74
The Setting Up of the University of Ljubljana<br />
in the year <strong>1919</strong><br />
75
On the Path to the University of Ljubljana<br />
In mediaeval Ljubljana and Slovenia, fragmented sources<br />
mention elementary education in the form of so-called Latin<br />
chapter schools, monastery and parish schools and German urban<br />
schools. For any other form of higher education, the residents of<br />
Ljubljana had to look outside their country. The predominantly<br />
scarce information about the names of individual teachers,<br />
which are known for Ljubljana prior to 1500, make it difficult to<br />
evaluate the content of education and determine the character<br />
of these educational facilities, despite the analogy with international<br />
space. However, the substantial number of students coming<br />
from Slovenia, who successfully studied at foreign universities,<br />
speaks favourably of the medieval elementary educational<br />
facilities in Ljubljana, which were obviously a match for the<br />
educational institutions abroad.<br />
The Period of Protestant Schools<br />
In accordance with the general development of the new appreciation<br />
of education, which was brought about by Humanism,<br />
the number of schools in Ljubljana substantially increased in the<br />
1530s and 1540s following the stagnation at the end of the 15th<br />
century. In addition to the old Latin Chapter School and the<br />
School of the Order of the Cross, the Diocesan Palace probably<br />
housed another school, while the onset of Protestantism<br />
resulted in the German urban school and, at least from 1548<br />
to 1563, the private Latin school of Lenart Budina . In all this,<br />
the current social situation needs to be considered. In Ljubljana,<br />
the capital of Carniola and one of the centres of Inner Austria<br />
with the Seat of the Estates of Carniola and their authorities,<br />
Protestantism received one of its largest pillars and centres on<br />
Slovenian soil. At least from the 1560s onwards, the Catholic<br />
and the Protestant Church and the Catholic and Protestant<br />
schools coexisted in this territory even though the relations were<br />
not without conflict. The intolerance of the Protestant Church<br />
and its schools to the remnants of Catholic schools in town is<br />
evident. Under such circumstances, Protestantism in Ljubljana<br />
laid the foundations for the new conditions of schooling<br />
and education. With the emergence of the Protestant Rural<br />
Estates School, education in Ljubljana received a new quality<br />
stimulus. The founding and organisation of the first education<br />
establishment in Ljubljana offering pre-university education,<br />
i.e. education, which was a condition of enrolling in university<br />
during the time of the increased demands of Humanism, is the<br />
most important work of the Protestants in Carniolan education<br />
in the 16th century. The term Rural Estates School means that<br />
the school was founded and maintained by provincial Estates,<br />
that these schools were meant primarily for the education of the<br />
77<br />
Jože Ciperle<br />
noblemen's children and that this was a higher school compared<br />
to the Latin urban schools.<br />
The setting up of these rural Estates schools in the provinces of<br />
Lower and Inner Austria needs to be regarded in light of the<br />
aspirations of the Protestant class to institutionalise Protestant<br />
rural churches and in relation of the Protestant nobility to the<br />
district ruler. Even the appointment of Lenart Budina as head of<br />
the school of Secular Carniolan Estates in Ljubljana in 1563 is<br />
related to endeavours to organise a Protestant regional church.<br />
In the background, there is also the activity of Primož Trubar<br />
and his establishment of a Slovenian primary school in Ljubljana<br />
at the same time.<br />
The initial development of an Estates School in Ljubljana did<br />
not run smoothly. Its second rector Adam Bohorič obviously<br />
had to teach himself until 1570/71 after which he received other<br />
co-workers. During his time, the school had four grades. In 1568,<br />
he submitted the first extensive school order (probably already<br />
with five grades) and in 1575 the second (with four grades)<br />
which the States did not officially recognise but which was<br />
crucial for holding classes. It was not until Nikodem Frischlin<br />
(1582-1584) was made Rector that the school was enriched by<br />
a fifth grade, which enabled a direct transfer to the university.<br />
Frishlin however, wished for more than just the fifth grade, as his<br />
rejected drafts of a school order indicate that he was considering<br />
a sixth grade, which would (probably) have taught individual<br />
subjects of higher education schools similarly to the fourth grade<br />
of the Estates School in Graz. Already similar thoughts were<br />
entertained by Bohorič in 1575, when he tried to include subject<br />
matter which was at the time already part of the subjects taught<br />
at the faculties. The final edition of Frishlin’s schools order, which<br />
was confirmed in 1584 and was valid until the school’s break-up<br />
in 1598, the Ljubljana Estates School did not move past the<br />
field of secondary education. Even though the Protestants were<br />
unable to shape a comprehensive school system on German soil,<br />
these Estates schools were nonetheless somewhere between the<br />
Latin urban school and the humanist university. Their students<br />
came from Latin schools where elements of Latin were taught<br />
in addition to reading and writing and the schools themselves<br />
prepared these students for their direct transfer to the university.<br />
This was also the task of the Ljubljana Estates School (scholarships<br />
for graduate students). Due to the lack of urban schools<br />
in Slovenia, it however had to accept mostly students who had<br />
not received any prior education. With regard to subject matter,<br />
the school's programme was organised in accordance with the<br />
common conception at that time: in secondary (grammar)<br />
schools, languages were taught and at the university, special<br />
subject areas of philosophy, theology, law and medicine. In this<br />
way, the Ljubljana school held lectures in classical languages,
German, religious education and music. In the first grades,<br />
Slovenian served as a help in the classes. The educational<br />
work of the Ljubljana Estates School was undoubtedly heavily<br />
influenced by the school edicts of the Protestant Latin schools<br />
in Germany, which had had half a century of tradition in the<br />
second half of the 16th century. Drawing up their own school<br />
edicts in Ljubljana, even though these could be taken over from<br />
the German territory, clearly shows aspirations for independent<br />
dealings with school-related issues as well as independent<br />
educational choice including the intention to hold classes on<br />
individual subjects that were taught in higher education.<br />
The political process of trying to re-catholicise the provinces of<br />
Inner Austria, which had already been arranged in 1579 at the<br />
Munich meeting between the Austrian Archduke Karl, the Tyrol<br />
Duke Ferdinand and the Bavarian Duke William and which<br />
came to life with the Reformation Commissions, closed this<br />
Estates School in Ljubljana in 1598, while its teachers and all the<br />
Protestant priests were expatriated. The demands of the district<br />
ruler on his subjects were decisive and without compromise:<br />
return to Catholicism or leave the country.<br />
Jesuit Higher Education<br />
The political process of re-catholicising, which was directed by<br />
the secular authorities and which, at least outwardly, returned<br />
the catholic character to the territory of Inner Austria by 1600,<br />
ran parallel to the process of catholic reformation, which<br />
was directed and controlled by Rome. The Church reforms<br />
were aimed at giving the Church the image as laid out by the<br />
Council of Trent (1545-1563). In these difficult times for the<br />
Church, new orders, especially the Jesuits, became an efficient<br />
instrument of this internal catholic reformation. Even though<br />
these two processes run almost simultaneously, the Jesuits did<br />
not formally become part of the political process of re-catholicising<br />
in the Slovenian territory even though they were present at<br />
the time. In the work of reformation, the Ljubljana Bishop Janez<br />
Tavčar (1580-1597) preferred education to political pressures.<br />
He was especially interested in providing a better education for<br />
the clergy (setting up the Collegium Marianum educational<br />
institution for priest candidates in Gornji Grad, sending the<br />
clergy to study in Graz, Vienna and at the Roman Germanicus).<br />
He strived to bring the Jesuits to Ljubljana which he succeeded<br />
in his final years.<br />
In 1597, forty-three years after the Jesuit Order was established<br />
and fifty-seven years after Pope Paul III confirmed the order<br />
of the Societas Iesu or the Society of Jesus of St. Igantius of<br />
Loyola, through the bull Regimini militantis ecclesiae ('To<br />
the Government of the Church Militant'), the Jesuits came<br />
to Ljubljana. Bishop Tomaž Hren (1597-1630) did not only<br />
universally support the construction of a college (1598 – 1603)<br />
78<br />
and the Church of St. Jacob (1613 – 1615) but also the education<br />
and schooling activity of the Jesuits.The Jesuit College with the<br />
Church of St. Jacob in Ljubljana operated for 176 years (1597 –<br />
1773). During the time of the Counter-Reformation, Catholic<br />
Revival and the late humanist movement – similarly with other<br />
Jesuit colleges of the time – the Jesuit College in Ljubljana<br />
became a spiritual, cultural and religious centre.<br />
As a scholastic order, in the 17th and beginning of the<br />
18th century, the Jesuits and their study order brought the<br />
entire education and schooling programme in Ljubljana to a<br />
completely new level, with essentially a much better quality.<br />
They set up an education and schooling system, which was<br />
fascinating for that time. It substantially surpassed the previous<br />
educational structures and also brought new accents to the<br />
pedagogical activities. The Jesuit education study as part of<br />
the catholic reformation enabled Ljubljana and the Slovenes<br />
to become equally involved in European reasoning and culture<br />
currents. Even though a stagnation in the number of literature<br />
texts published in the national language, non-existence of the<br />
Slovenian or Slovenian-German study texts and the complete<br />
exclusion of the national language from the study process are<br />
evident in Jesuit times compared to the time of Protestantism,<br />
a comparison of the Protestant and the Catholic ( Jesuit)<br />
educational activity in Ljubljana allows for a general assertion of<br />
both religions contributing to reformation and increased quality.<br />
It is a known fact that both the German Lutheran movement and<br />
the Jesuit study order insisted that Latin remained the language<br />
of secondary and tertiary education.<br />
In Ljubljana, the Jesuits had already begun their grammar school<br />
lectures (the first two grades infirma and principia) in the year<br />
of their arrival. Within the framework of the college, which they<br />
constructed from 1598 to 1616, while the Church of St. Jacob<br />
was finished in 1615, individual higher education courses (studia<br />
superiora) were being held in addition to the grammar school.<br />
The year 1619 or 1633, when the six grammar school grades were<br />
expanded with lectures on Moral Theology (Casuistry), may be<br />
seen as their beginning, while other subjects were added later.<br />
From the beginning of the 18th century, Ljubljana had a three<br />
year study of philosophy, while in 1704 the Chair of Logics and<br />
Canon Law opened and the Chair of Physics and Mathematics<br />
followed a year later. The first philosophical course in Ljubljana<br />
was thus completed in 1707 and the scholae superiores received<br />
their first separate mention from the scholae humaniores in 1695.<br />
At the end of the 17th and the beginning of the 18th century,<br />
within the framework of the Jesuit college, Ljubljana thus had a<br />
special study of theology (Moral Theology and Canon Law) and<br />
a study of philosophy (Logics, Physics and Metaphysics), which,<br />
in accordance with the concepts of the time, differed from the<br />
lower (grammar school) Jesuit studies. In Ljubljana, a shorter<br />
course of theology, with lectures on Casuistry and Canon Law,<br />
was determined to be an introduction to practical pastoral care
for the schooling of assiduous priests, while those wishing to<br />
continue their studies at the Faculty of Theology had to study<br />
in Graz which, as it is known, encompassed the interpretation<br />
of the Bible, Scholastic Theology according to Thomas Aquinas,<br />
Church History, Canon Law and Moral Theology. The main<br />
subject matters of the three-year philosophy study in Ljubljana<br />
were organised mostly according to the principles of the Ratio<br />
Studiorum for Faculties of Philosophy: Logics in the first year,<br />
Physics in the second and Metaphysics and Ethics in the third<br />
year. The foundation for the entire study programme of Jesuit<br />
philosophical studies were Aristotle’s treatises. Ratio Studiorum<br />
also determined the manner of instruction and learning in<br />
Ljubljana. Disputations on the covered subject matter were<br />
common among Ljubljana’s Jesuits.<br />
In 1707, there were 795 students studying in Jesuit schools, and<br />
from them 247 were in higher education studies. The number<br />
of students increased in Ljubljana until 1714, when there were<br />
922 (221 higher education) students. From that, one fifth were<br />
children of the nobility and the others came from urban or rural<br />
descent. It was only in the second half of the 19th century that<br />
Ljubljana had more secondary school students. The education of<br />
the spiritual and secular elite in Slovenia was in the hands of the<br />
Jesuit Order until the mid 18th century.<br />
Jesuit pupils and students in Ljubljana resided in the Jesuit<br />
seminary, which was part of the Jesuit College, while other<br />
individuals lived in private apartments. It was only in 1706 that<br />
the current seminary facility began to be constructed on the<br />
basis of resolutions adopted by the Ljubljana Diocesan Synod<br />
following repeated demands of the Pope’s visitors. In addition<br />
to the Jesuit Order, Ljubljana became richer because of a new<br />
boarding house (Collegium Carolinum Nobilium). From 1717,<br />
part of the Jesuit scholars, especially those of noble descent,<br />
resided in the new diocesan seminary.<br />
The form of the Jesuit higher education system which developed<br />
in Ljubljana, was part of those in which the philosophical, and<br />
occasionally also the theological courses, was closely drawn from<br />
the grammar school.<br />
From the information so far known regarding the Jesuits in<br />
Ljubljana, their college did not receive any special privileges<br />
which would elevate it to a university. The history of Jesuit<br />
colleges shows that for such a step, an imperial founding charter<br />
and a papal bull on the confirmation of such a charter were<br />
needed. The beliefs that the general papal bulls of the 16th<br />
century, which authorised the Jesuit order to set up faculties<br />
of philosophy and theology and confer academic titles, were<br />
enough for the Jesuit order to have a general authorisation to set<br />
up universities, go too far. In such a case, the lengthy and difficult<br />
negotiations between the rulers and the popes on the setting up<br />
of universities would have been senseless. The founding charter<br />
of Jesuit universities (the papal bull, the imperial charter) in<br />
addition to other provisions, also include the wording on the<br />
79<br />
elevation to the status of a university (Studii Generalis Universitatis).<br />
From a legal and formal point of view, the character of higher<br />
education is determined by theses and disputations and their<br />
eventual relation to conferring academic titles. It needs to be<br />
pointed out that the Jesuit study order substantially changed the<br />
so far existing free order of taking exams at medieval humanist<br />
universities. The transition from one year of study to the next<br />
was possible only if the student passed all the final exams on all<br />
subjects taught in that year (regulae praepositi provinicalis). It<br />
was only after the student had passed these individual exams that<br />
he was able to take the exam in Philosophy or Theology (omnes<br />
philosophiae partes/omnes theologiae partes). The theses and<br />
their defence are to be regarded as a constant constituent part<br />
of the Jesuit educational system, which prepared its students<br />
for public appearances and not in relation to the acquisition of<br />
academic degrees.<br />
In the Jesuit era, the conferral of academic degrees, the<br />
promotion of baccalaureates, licentiates, masters and doctors,<br />
which of course cannot be equated to today’s titles, which have<br />
their origin in the second half of the 19th century, was related<br />
to celebrations and ceremonies in the sense of Jesuit aspirations<br />
to influence the broader public. Even though the Jesuits meticulously<br />
recorded each detail of their ceremonies in their books,<br />
which have been largely preserved in Ljubljana despite the fire at<br />
the Jesuit college, these books do not mention such promotions<br />
to have taken place in Ljubljana. There was also no doctoral<br />
promotion found in Ljubljana of that time.<br />
We can thus recapitulate Fran Zwitter’s generally accepted<br />
opinion, which was stated in an excellent paper published in the<br />
Petdeset let slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> publication almost<br />
three decades ago, that there was a study of philosophy and<br />
theology available in Slovenia at the time of the Jesuit era and<br />
that these higher education studies were identical in content to<br />
the study at the Faculties of Philosophy and Theology of some<br />
Jesuit universities but no academic titles were conferred and<br />
these are the only sharp distinction between a semi-university<br />
study and a true university study.<br />
However, in contrast with the Jesuit College in Klagenfurt,<br />
there are no direct aspirations for the elevation to a university<br />
documented with the Jesuits of Ljubljana. Of course it cannot<br />
be ruled out that such information may be found, as the sources<br />
covering this period have not yet been fully reviewed. Individual<br />
cultural phenomena and the aspirations of a circle of scientists<br />
in Ljubljana, especially the Academiae Operosorum society and<br />
also that of members of the Collegium Juridicum Labacense,<br />
Academiae Philcharmonicorum, Academiae incultorum and<br />
Academiae Emonia, attest to the fact that at the turn of the 18th<br />
century, favourable conditions for the setting up of a university<br />
were evident in Ljubljana for the first time in history. This was at<br />
the time when aspirations for the completion of the University
of Graz with a Faculty of Law and a Faculty of Medicine are also<br />
to be found. The Academiae Operosorum circle undoubtedly<br />
prepared the concept of a complete university in Ljubljana,<br />
however, it did not come to realise it. A number of university<br />
centres in the vicinity of Ljubljana, especially the increasingly<br />
strong position of the University of Graz, obviously did not<br />
speak in favour of the realisation of such ideas in Ljubljana.<br />
The Jesuits of Ljubljana were reluctant to comply with the new<br />
aspirations of the 18th century, when the clergy was no longer<br />
the only educated class and when school projects from the field<br />
of real science began gaining importance. The Society of Jesus<br />
resisted adapting its Rationem Studiorum to the new requirements.<br />
It is however evident that the Ljubljana Jesuit College was<br />
part of the Austrian Jesuit colleges where the Jesuits actually did<br />
show some more inclination towards considering real subjects<br />
that were pushed by the state, such as Experimental Physics,<br />
Mechanical Science and Agronomy. In the mid 18th century,<br />
there were three important professors teaching real sciences as<br />
optional subjects: Franz Ksaver Wulfen (1728-1805), Gabriel<br />
Gruber (1740-1806) and Jožef Maffei (1742-1807). We cannot<br />
ignore the names of other distinguished Jesuits: Bernhard<br />
Ferdinand Erberg, Jožef Kaufman, Janez Pogrietschnig, Kristjan<br />
Rieger, Gregor Schottl and Janez Schott and Inocenc Taufferer.<br />
A crucial turning point in considering real sciences taught in<br />
classes held by the Jesuits of Ljubljana was undoubtedly the<br />
purchase of instruments for classes of Experimental Physics in<br />
1754, which the study superintendent for Carniola Count Jobst<br />
Weikard Barbo had already requested in 1752 and the beginning<br />
of teaching Newton’s Physics. Its first teacher was Franz Ksaver<br />
Wulfen in 1763. Gabriel Gruber taught Drawing, Geometry,<br />
Hydraulics and Engineering at the Chair of Mechanical Sciences<br />
all of which were intended for the education of craftsmen.<br />
His shipbuilding department within the school, which drew<br />
the attention of distinguished shipbuilders from Venice, was<br />
especially important.<br />
After 1752, due to national reform interventions, Ljubljana first<br />
faced the reduction of the three-year study of philosophy to two<br />
years with three professors. Henceforth, Ljubljana had a lower<br />
(two-year) study of philosophy with the subjects of Philosophy<br />
(Logics, Metaphysics), Mathematics, Physics (general and special<br />
or experimental) and Moral Philosophy (Ethics) as mandatory<br />
subjects. From the three professors, one held lectures in Ethics,<br />
the second in Mathematics and the Philosophy professor held all<br />
the other classes. In Ethics, they also covered individual points<br />
relating to politics and state economy. At the end of the Jesuit<br />
era, there seems to have been lectures held on History but not<br />
on Eloquence, i.e. German Rhetoric. It was these two subjects,<br />
which were usually taught at the higher (three-year) type of<br />
philosophy study, that were the condition to enrol in the Faculty<br />
of Law and the Faculty of Theology. When the Jesuit order was<br />
suppressed, the rector of the college in Ljubljana was Kristjan<br />
80<br />
Riegerand and the prefect of the study of Philosophy was Ignaz<br />
Rasp. There were also other Chairs of the higher education study:<br />
Count Bernard Hohenwart, for Logics and Metaphysics, Ignac<br />
Rosenbergerfor Moral Theology, Jožef Dollhopfffor Canon<br />
Law, Gabriel Gruber for Mechanical Sciences, Jurij Schöttel for<br />
Physics and Moral Philosophy, Jožef Maffei for Mathematics and<br />
History and Janez Giellfor Agriculture. This means that despite<br />
the introduction of the lower (two-year) study of philosophy<br />
in the higher education of Ljubljana, there were no substantial<br />
changes in the content of the study until the suppression of the<br />
Jesuit order.<br />
Until 1770, grammar schools in Ljubljana taught Latin as<br />
part of instructions in class and also History, Geography and<br />
Arithmetic which were part of the newly required subjects. That<br />
year, German was only taught in the first three grades, while<br />
two years later, German was also taught in the three higher<br />
grades. The quality of instructions given on these new subjects<br />
is clearly supported by the fact that these subjects were taught<br />
by Masters and in the last two years by professors, who did not<br />
study the subjects themselves but became acquainted with them<br />
at refresher courses. In class, these subjects were taught by the<br />
same people who taught Latin.<br />
The conflict of interests between the Jesuits, who insisted on<br />
free studies and the state, which had already wished to limit the<br />
number of scientifically educated youth since 1735 with the edict<br />
issued by Charles VI and by means of other decrees thus trying<br />
to direct the youth more towards the production processes, is<br />
evident in the exam results of the Ljubljana Grammar School,<br />
which were included in the reports made by the Ljubljana Exam<br />
Commissioner and the Representation Councillor Pompeius<br />
Brigido. During the last decade of the Ljubljana Jesuit grammar<br />
school, the number of pupils in all six grades dropped by three<br />
quarters and the enrolment into the first grade of the grammar<br />
school was prevented (or they were excluded) for about 500<br />
children of rural or urban background, while the number of<br />
the nobility remained unchanged. Despite the state’s pressures<br />
against providing education to boys from rural and urban<br />
families, the Jesuits only argument in their last years was that<br />
this will drastically reduce the number of the clergy who would<br />
be able to speak Slovene, which will consequently have a serious<br />
negative impact on pastoral care. This was the only argument<br />
that the authorities in Vienna were prepared to acknowledge at<br />
least partially.<br />
The suppression of the Jesuit order in 1773 marks the beginning<br />
of a new era in the history of higher education in Ljubljana. The<br />
main characteristics of the new regulations implemented after<br />
the suppression of the Jesuits remained in force until the March<br />
Revolution in 1848 with a brief interruption during Napoleon’s<br />
Illyrian Provinces (1809 - 1813). In the 'lower schools' (the<br />
grammar school), former Jesuits remained as temporary<br />
state employees but already in 1780, the teaching staff at the
grammar school were ex-Jesuits renamed as secular priests. In<br />
“higher schools”, where the Jesuits initially taught the study of<br />
philosophy and which were fully excluded from the study of<br />
theology, the district board in Ljubljana considered appointing<br />
four lecturers from the Franciscan order. Bishop Karel Janez<br />
Herberstein, who Vienna entrusted with the supreme control<br />
of all studies in Ljubljana in 1774 (chairman of the Educational<br />
Commission) and who actually decided about higher education<br />
in Ljubljana with the quiet consent of the Vienna government,<br />
did everything in his power for the lecturing positions to be<br />
occupied by secular priests whom he could control. Due to his<br />
church and political views, Bishop Herberstein did not even<br />
consider monks occupying the positions of lecturers, especially<br />
not Franciscans, even though this was the case in several towns<br />
in Austria. In 1779, the following teachers taught at the study<br />
of Theology: Jožef Jurij Lenaz – Professor of Dogmatics,<br />
Franc Ziegler – Professor of Moral Theology, Franc Pogačnik<br />
– Professor of Canon Law and Church History, Jakob Sorčan –<br />
Professor of Oriental Languages. The teachers for the study of<br />
Philosophy were: Anton Amschel – Professor of Physics, Anton<br />
Tschokel – Professor of Logics (succeeded the following year<br />
by Andrej Novak) and Martin Jell – Professor of Mathematics.<br />
Herbertstein’s interventions into higher education lead to<br />
disputes between former Jesuits and the new teaching staff and<br />
in a way contributed to the dismissal of the study of theology<br />
and philosophy in Ljubljana in the first half of the 1780s.<br />
After the suppression of the Jesuit order, the grammar school,<br />
the Faculty of Philosophy and the Faculty of Theology in<br />
Ljubljana were handed over to direct state administration.<br />
In terms of organisation, the grammar school as a form of<br />
“lower education” was now more separated from the “higher<br />
education”, while it was closely connected to it in its subject<br />
matter. The previously mentioned reformation projects for<br />
grammar schools of the Theresian era brought Ljubljana a<br />
grammar school with five grades and class teachers. From the<br />
viewpoint of didactics and methods, the classes were based on<br />
monotonous Latin language classes, while individual subject<br />
matters from natural sciences and mathematics were added for<br />
diversion and relaxation. There were no appeals to be found<br />
in Ljubljana regarding the aspirations to move the stress of<br />
teaching Latin to teaching real sciences, mathematics, natural<br />
sciences and modern languages.<br />
While the supreme management of the grammar school (and the<br />
elementary school) in the beginning of the 1770s was entrusted<br />
to the grammar school commission, the supreme management<br />
of the studies of philosophy and theology was taken on by the<br />
Educational Commission comprised of two councillors of the<br />
district board and the director of the studies of theology. In<br />
1779, members of the Educational Commission were Alojz<br />
Adolf of Auersperg – councillor; Franz Joseph of Wurmbrand<br />
– councillor, Jožef Jurij Lenaz – director of the Faculty of<br />
81<br />
Theology, and Jožef Hübner. In 1781, grammar school matters<br />
were excluded from the conventional school (grammar school)<br />
commission and entrusted to the Educational Commission. The<br />
direct management of studies of course fell in the reign of the<br />
study directors, the director of the study of philosophy and the<br />
director of the study of theology. In the 1780s, the function of<br />
director of the Ljubljana Faculty of Philosophy and the Faculty<br />
of Theology was conducted by Jožef Jurij Lenaz, professor of<br />
Dogmatics.<br />
The Imperial and Royal Lyceum<br />
After the suppression of the Jesuit order, the official designations<br />
for Latin schools in Ljubljana were not established for quite<br />
some time: grammar school, academy (Academia Labacensis,<br />
Academia archiducalis) and also university. From the end of<br />
the 1780s, the term lyceum (Archiducale Lyceum Labacense,<br />
Caesareo Regii Lyceum Labacense, K.K. Lyceo zu Laibach, K.K.<br />
Lyzäum zu Laibach) was often used to denote the higher Latin<br />
education. With regard to form, it was already comprised of two<br />
special separate units: the Faculty or study of Philosophy and<br />
the Faculty or study of Theology. For Latin schools providing<br />
lower education, the term grammar school (Archiducale<br />
Gymnasium Labacense) was introduced in the late 1780s. The<br />
implementation of new or reorganised study plans brought<br />
about an expansion of the already existent and the formation<br />
of new Chairs and subjects. The study of theology was enriched<br />
with new study content: Pastoral Theology (practical work<br />
of a priest), Dogmatics, Patrology (church fathers of the first<br />
centuries), Hermeneutics (interpretation of the Bible), Church<br />
History, History of Theological Literature and Oriental<br />
languages (Hebrew). The study of theology in Ljubljana thus<br />
encompassed four chairs. The former Jesuit Chairs of Moral<br />
Theology and Canon Law were greatly expanded: Pastoral<br />
Theology, Patrology and the History of Theological Literature<br />
were added to the Chair of Moral Theology; and Church History<br />
was added to Canon Law. The other two chairs, Dogmatics and<br />
Oriental Languages with Hermeneutics, were shaped anew.<br />
Practical introduction to pastoral care became the centre of the<br />
study of Theology.<br />
During the two-year study of Philosophy, three professors<br />
lectured on Logics and Mathematics in the first year and on<br />
Physics in the second. With regard to lesson content, the study<br />
of philosophy was gradually declining from the early 1780s<br />
onwards: no more Mechanical Sciences, Agriculture, Theoretical<br />
Physics and Natural Sciences. Even an expert such as the mathematician<br />
Jožef Maffei had to give up his teaching position for<br />
the study of philosophy in Ljubljana. From the conceptual point<br />
of view, the study of philosophy, even though poorer in content,<br />
remained the preparatory study for other studies. The deflection
from the former course of philosophy (artistic faculty) is evident<br />
and its further development fully open.<br />
It needs to be said that the medical and surgical school, which<br />
the state set up in Ljubljana in 1782 the same as in all other<br />
capital provincial towns, became part of the study of philosophy,<br />
which initially led to the setting up of a Faculty of Philosophy<br />
and Surgery, while in the 1790s, philosophy and surgery were<br />
separated and the Faculty of Medicine and Surgery was shaped<br />
as the third organisation unit of the lyceum together with<br />
the school for midwifes (Faculty of Medicine and Surgery).<br />
Initially, two teachers (professors) taught Botany, Chemistry,<br />
Anatomy, Surgery and Obstetrics at this Chair. In 1794, a third<br />
teacher began teaching veterinary medicine. In the second half<br />
of the 18th century, when Austria had traditional Faculties of<br />
Medicine only at universities in Prague, Vienna and Krakow,<br />
the reputation of doctors of medicine, who were promoted at<br />
the university, or masters of surgery, who graduated from the<br />
university and who taught at medical and surgical lyceums, was<br />
extremely high with the general population and Ljubljana was<br />
no exception. However, with regard to the formal legal point<br />
of view, the question remains whether the 'surgical-anatomical<br />
school' operating at the Ljubljana lyceum and which was open<br />
to surgeon apprentices without any grammar school education,<br />
to graduates of the primary school and even to graduates of the<br />
third grade of the main school, could even be considered as<br />
part of higher studies. Studying at the higher education level<br />
in Ljubljana was possible after concluding the grammar school<br />
(for the study of philosophy), while for the study of theology, a<br />
previously concluded two-year study of philosophy was required<br />
from 1775. The Faculty of Medicine at the university required<br />
students to conclude a three year study of philosophy.<br />
If, immediately after the suppression of the Jesuit order, the<br />
hope for the setting up of new study (faculty) chairs was still<br />
realistic (e.g. juridical studies), the circumstances fundamentally<br />
changed in the 1780s. During this time, the study possibilities<br />
in Ljubljana decreased substantially and for some time were<br />
almost fully abolished. As mentioned before, the sector of<br />
tertiary education stagnated during the reign of Joseph II., as<br />
the emperor’s interest in higher education was oriented towards<br />
the education and schooling of the clergy at central state institutions<br />
and General Seminaries (Seminarium Generale). In<br />
1783, with the explanation that following the establishment<br />
of the General Seminaries in Graz and Innsbruck there would<br />
not be enough students for Ljubljana, the study of theology<br />
in Ljubljana was abolished. The General Seminary in Graz<br />
was designated for the education of the clergy of the Ljubljana<br />
Diocese and in 1783, 15 students were redirected there, along<br />
with the Collegium Carolinum institution with the property of<br />
the suppressed brotherhood of Philip Neri. All four professors<br />
of the Faculty of Theology at the Ljubljana Lyceum, Jožef Jurij<br />
Lenaz, PhD., professor of Dogmatics, Franc Ziegler, professor of<br />
82<br />
Moral Theology, Patrology, Pastoral Theology and History of<br />
Theological Literature, Franc Pogačnik, professor of Canon Law<br />
and Church History and Jakob Sorčan, professor of Oriental<br />
Languages and Hermeneutics, were transferred to the lyceum<br />
in Innsbruck. The study of theology at Innsbruck University,<br />
during the time of its temporary reduction or change to a lyceum,<br />
had only four professors. The study of theology at the General<br />
Seminary, which was set up with the Innsbruck Lyceum, foresaw,<br />
as in Vienna and Graz, eight professors, the same as those at<br />
the faculties of theology operating within the universities.<br />
Soon afterwards, philosophical and theological studies for the<br />
education of their own monastic offspring were abolished at the<br />
still existing monasteries. In Ljubljana, this was the case with the<br />
Franciscans and the Capuchins. Since the time of the Theresian<br />
school reforms, the authorities did not trust such forms of study<br />
while the aspirations to change their content in the spirit of new<br />
ideas had failed. New educational centres for the clergy thus<br />
brought about the abolition of all other institutions for clerical<br />
education.<br />
The abolition of public and monastic theological studies in<br />
Ljubljana was followed by the dissolution of philosophical<br />
studies in 1785. It is a known fact that the formal reason for<br />
the abolition was the dispute between the director of studies of<br />
philosophy Anton Amschel, a former Jesuit and Jožef Novak,<br />
professor of Logics and Metaphysics who was reproached for his<br />
latitudinarian and heretic teachings. The actual content of his<br />
lectures and his doctrinal views are however not known. Anton<br />
Tomaž Linhart, the central figure of aspirations for study reforms<br />
in Carniola, and during these years a member of the investigation<br />
committee, which was set up by the regional office in relation<br />
to Novak, said nothing about the work of the committee and<br />
Novak’s views. The dispute became known to the Emperor, who<br />
used it as a reason to realise his previously planned abolition<br />
of the study of philosophy in Ljubljana in accordance with his<br />
policy of general reduction in the field of higher education.<br />
After his suspension ordered by the administrative district and<br />
its withdrawal by the Imperial Educationalal Commission, Jožef<br />
Novak was promoted to the Vienna Theresian Academy and<br />
Rector Anton Amschel lost his position and professorship. After<br />
a hundred years, only the lectures of the medical and surgical<br />
study remained in Ljubljana.<br />
In two applications (27 May 1786 and 20 April 1787), whose<br />
author was obviously Anton Tomaž Linhart, the Estates of<br />
Carniola asked the Emperor not only to restore the previous two<br />
grades of philosophy study at the lyceum but also to organise<br />
an institution in Ljubljana modelling it on the reorganised<br />
University of Vienna, as individual proposals in these two<br />
memorandums relate to the field of the Faculty of Law and the<br />
Higher School of Technology. Worrying that the diocese might<br />
lose its clergy, the Bishop Janez Karel Herberstein supported the<br />
first request of the Estates by complaining to the administrative
district of Inner Austria. The memorandums sent by the Estates<br />
gave their argument for the need of setting up a higher education<br />
school in Ljubljana in the beautiful style and logical sharpness<br />
characteristic of the Enlightenment movement, which was at the<br />
time at its peak in Ljubljana.<br />
After the old Academiae Operosorum, the idea of setting up a<br />
University in Ljubljana appeared for the second time during the<br />
reign of Joseph II. When the national factor of stressing the local<br />
language, which was not only spoken in Carniola and Istria, and<br />
stressing its individuality, which is clearly documented in the<br />
second memorandum, the difference from the endeavours, which<br />
took place eighty years ago, became clearly evident. Initially (in<br />
the beginning of 1788), all applications were rejected with the<br />
justification that Vienna had no intention of facilitating remote<br />
studies. The reasons why three months later the new Imperial<br />
Decree (in April 1788) restored the philosophical (two year)<br />
studies in their original extent are still unclear. There were<br />
three members of the teaching staff at the time: for Physics (B.<br />
Schaller), for Mathematics (Anton Gruber) and for Philosophy<br />
and General History (Franz Wilde). After the general seminaries<br />
were abolished on 4 July 1790, the Decree granted the Ljubljana<br />
Lyceum complete theological studies with seven qualified<br />
teachers and four years of duration. With the argument that it<br />
was a shorter study, a lyceum study, where “a smaller number of<br />
teachers impart only the essential material”, an Imperial Decree<br />
next year again reduced their number to only four teachers (for<br />
Church History and Canon Law, for the Bible, for Dogmatics<br />
and for Moral and Pastoral Theology).<br />
At the end of the 18th and in the beginning of the 19th century,<br />
the encouragement of the tertiary education model, the basis of<br />
which had been provided following the Bavarian model during<br />
the reign of Joseph II, created greater possibilities of obtaining an<br />
academic education. The double level of this field of education,<br />
the lyceum and erudite (university) study, especially in the<br />
non-German provinces of the monarchy, bestowed a completely<br />
new meaning to the small philosophical and theological<br />
lyceum education institutions across the provinces, which the<br />
enlightened reforms of the second half of the 18th century<br />
observed with mistrust. Unlike actual universities, which focused<br />
primarily on scientific work, the lyceums above all focused on<br />
the education for vocational practices. Their main aim was<br />
the education of the clergy (who, in addition to theological<br />
knowledge, should also possess agricultural knowledge) and of<br />
surgeons, managers of large estates and teachers. Accordingly,<br />
the lyceums were divided into degraded universities, which were<br />
able to confer doctorates of philosophy and theology; and into<br />
lyceums, which emerged as types of atrophied grammar schools<br />
instead of the former Jesuit studies, and which became scientific<br />
and educational institutions in provincial centres, but did not<br />
have the right to confer doctoral degrees. The Ljubljana Imperial<br />
and Royal Lyceum (Archiducale Lyceum Labacense, Caesareo<br />
83<br />
Regii Lyceum Labacense, K.K. Lyzäum zu Laibach, K.K.<br />
Lyzeum zu Laibach), which was formally set up in 1791, was<br />
part of that group of Austrian lyceums which did not have the<br />
right to confer academic titles and which, as other semi-university<br />
institutions, presented a link between the grammar school<br />
and an actual university. It provided three study orientations,<br />
the philosophical, medical and surgical and the theological, and<br />
numerous optional subjects, from Agriculture to History and<br />
Philosophy to Modern Languages.<br />
During the reign of Leopold II, the democratic spirit of reforms<br />
was also evident in the secondary and tertiary education in<br />
Ljubljana. In Ljubljana, an Educational Consensus was set up<br />
exclusively because of Linhart. Internal autonomy for study<br />
matters of higher education was implemented and this despite<br />
the fact that at the time Ljubljana had only two types of higher<br />
education studies (philosophy and theology) at a distinctively<br />
lyceum and not university level, while the study of medicine<br />
and surgery, which was organised within the framework of the<br />
lyceum, was not even on the level of higher education studies<br />
but on an apprentice level. The “new study plan” of the Vienna<br />
University professor Karl Anton Martini spoke of professors of<br />
four university faculties of which each faculty would form its<br />
own teachers’ assembly who would form the six-members of the<br />
Educational Consensus together with the teachers’ assembly of<br />
the grammar and primary school. However, the decrees for the<br />
completion of the “new study plan” also foresaw the setting up<br />
of Educational Consensuses in provincial capitals, i.e. where<br />
lyceum and not university studies were present, which meant<br />
that these rules applied also to lyceum studies. This was also<br />
the foundation of Linhart's plan for the application of the new<br />
study plan in Carniola in January 1792. He proposed that four<br />
teachers’ assemblies be set up in Ljubljana (theology, philosophy,<br />
grammar and primary school) along with the Educational<br />
Consensus. Vienna approved his proposal on 20 April 1792.<br />
Unlike Klagenfurt, Ljubljana managed to realise both most<br />
important Austrian higher education reforms of Enlightenment:<br />
it set up new collegial school authorities and internal<br />
autonomy of educational institutions. After the position of<br />
study directors was abolished and teachers’ assemblies and the<br />
Educational Consensus for Carniola were set up, the district<br />
governor von Gaisruck sent a special circular on 22 September<br />
1792 informing all institutions in the land that the Educational<br />
Consensus was from now on their direct superior body. The<br />
representative of the primary school however represented only<br />
teachers of the primary school but not teachers of main schools<br />
and the representative of the grammar school represented<br />
only professors of the Ljubljana grammar school. The Novo<br />
Mesto grammar school had its own teachers’ assembly whose<br />
representative was not directly included in the Consensus. The<br />
Educational Consensus in Carniola counted six members – a<br />
chairman and five assessors. The assessors were elected by the
teachers’ assemblies of Ljubljana’s theological, philosophical<br />
and medical and law studies and the teachers’ assemblies of the<br />
grammar and primary school. The Consensus was presided over<br />
by the Rector of the Lyceum, who was elected each year. It held<br />
weekly sessions and sent its reports to the district board. Details<br />
of the discussions held in Ljubljana's Educational Consensus are<br />
unknown as well as the content of its reports to the district board.<br />
Individual available reports however lead us to conclude that its<br />
primary task were the higher education studies in Ljubljana.<br />
It thus evaluated the work of Ljubljana’s lyceum professors,<br />
evaluated textbooks and lecture notes used in lectures and gave<br />
proposals for their improvements, discussed exams, the lyceum<br />
library, the appointment of quality professors, the awarding of<br />
scholarships, exemption of tuition fees, defence of public theses<br />
in disputations and similar. It also assessed the texts which the<br />
professors had to publish. In this way, the censorship of books<br />
in our territory passed on to the lyceum teachers even though<br />
the Consensus did have to submit the texts for approval to the<br />
district board before they were published.<br />
Higher School of Illyrian Provinces<br />
The French nobility living on the western coast of the Adriatic<br />
Sea during the reign of Napoleon in the beginning of the 19th<br />
century (1809 – 1814) represent an especially significant era<br />
for the history of education even though it lasted only for a<br />
brief period of time. In addition to rearranging the elementary<br />
(primary) and secondary education, the most important<br />
acquisition of the French school reform was the setting up of<br />
a university in Ljubljana. The main stimulus for this step was<br />
to prevent the new generations of academic professions from<br />
going to study in Austria. The 1810/11 academic year saw the<br />
beginning of the so-called central schools (écoles centrales) in<br />
Ljubljana, offering five study courses: for doctors, surgeons,<br />
engineers, architects, lawyers and theologians. The first grade<br />
was the same for all courses and included lectures on Rhetoric,<br />
Metaphysics and Physics – this was the study of philosophy<br />
as an introduction to the actual study. In the beginning of the<br />
first year, central schools had 300 students and almost a third<br />
less at the end of the year. As established by the historian Vlado<br />
Schmidt, two thirds of students were from Carniola, and among<br />
these, the predominant number came from the Gorenjska region<br />
and from Idrija, but not that many from Ljubljana – some<br />
twenty students counting the surrounding area. The majority of<br />
students coming from other parts were from the Gorizia region.<br />
The majority of the new students were from 18 to 19 years old,<br />
which was about a year older than the European average at<br />
that time. The students of theology were mostly boys of rural<br />
descent, in engineering and architecture, children of craftsmen,<br />
while in other courses approximately one half of the students<br />
84<br />
came from a rural background. The study was foreseen to last<br />
four years, while the study of medicine and surgery five years.<br />
Central schools had the right to confer academic titles. There<br />
were eleven professors, of which seven had already taught at the<br />
Austrian Lyceum in Ljubljana. The lectures were held partly<br />
in Latin and partly in French and German. After the first year,<br />
the study somewhat changed. The central schools became an<br />
Academy (academie) and the study courses were rearranged with<br />
the engineering and architectural course being dropped. No<br />
one except the theologians completed the study at this French<br />
University in Ljubljana, as it operated for only three years. In<br />
1814, the Austrians again restored the previous conditions of<br />
school procedures.<br />
More than for its direct benefits, the French University in<br />
Ljubljana was important as a prospect for the future and as an<br />
example for the Austrian government on how higher education<br />
in Slovenia should be handled.<br />
The Struggle for a Slovenian University<br />
The 1848 Revolution shed a light on the state of underdevelopment<br />
of Austrian secondary and tertiary education. Even<br />
though there were already individual discussions on restructuring<br />
the educational system from the beginning of the 1840s and<br />
the initiators of this reform did pursue the same goals, it was<br />
not the until the events surrounding the revolution in 1848 that<br />
the decisive stimulus to materialise these plans was given. What<br />
the authorities had been preventing for a long time – with the<br />
timid hesitation of the Imperial Educational Commission – was<br />
now exacted by the forces of the ordinary masses. These were the<br />
professors and students of the Vienna University whose famous<br />
petition utilised the turmoil of the time and who very decisively<br />
represented their demands for German universities, especially<br />
the famous demand for 'freedom of instruction and learning'<br />
('freedom of science and instruction').<br />
The fundamental goals of the new regulation already clearly bore<br />
the imprint of Franz Exner, the former professor of the University<br />
of Prague, who was called to join the Board of Education in<br />
Vienna. The restoration of the internal and external autonomy of<br />
the university, i.e. the free transition within individual scientific<br />
disciplines, was recognised as the prerequisite condition of<br />
any major changes. The progress in scientific fields – study<br />
programmes, which would not be reduced to state and political<br />
necessities and mere vocational education – was supposed to set<br />
the frameworks for establishing individual faculties.<br />
Already in the first months, the planned solutions (Exner, Bonitz,<br />
later Thun) aimed for the faculty, which used to be called artistic<br />
due to the classes it held and from Jesuit times the Faculty of<br />
Philosophy getting its name from the course in philosophy<br />
(Cursus philosophiae) and which was the obligatory first level
for all subsequent (professional) studies, to be relieved from its<br />
preparatory tasks and to enable it its equal position among other<br />
faculties. This of course resulted in the final liquidation of both<br />
grades of philosophy, whose tasks were now transferred to the<br />
grammar school and the totally new Faculty of Philosophy. The<br />
grammar school, as a school of general education, was to provide<br />
all prior education needed to study at any higher education<br />
institution.<br />
At universities “Faculties of Philosophy were to be organised<br />
equal to any other faculty and which in the old sense of the word<br />
cover all mathematical disciplines and natural sciences and with<br />
their study, which was differentiated according to individual<br />
fields and with their organisation of institutes and seminars,<br />
they were later to become a sort of backbone for scientific work<br />
at the university.« There was also the prevailing opinion that<br />
the three-year study of surgery should to be separated from the<br />
universities, as it was mostly based on lower grammar school<br />
grades and no longer showed any justification for its existence –<br />
with the existence of doctors, surgeons became unnecessary. The<br />
victim of these endeavours for a unified and quality university<br />
study was also of course the study of medicine and surgery at the<br />
lyceums. There was no resistance against these tendencies but it<br />
became clear that with the lower university education (semi-university<br />
educational institutions) being abolished, the difference<br />
between grammar schools and university centres would be even<br />
bigger. This was especially clear since it was evident that there<br />
was going to be a limited number of university centres, as even<br />
the Faculty of Philosophy in Vienna could not be organised<br />
without bringing in professors from the German territory, while<br />
the inability to organise the Faculty of Medicine in Graz and<br />
Innsbruck remained as a black spot on both university centres.<br />
This was the reason for the strong endeavours to establish a<br />
complete study of medicine as soon as possible. As Fran Zwitter<br />
so correctly established, the question on the location of the<br />
university and the grammar school in Slovenia became “an<br />
eminent national question”.<br />
The focus in our article will be on the endeavours of the lyceum<br />
professors to set up the university in Ljubljana, while an<br />
extensive view on this subject is provided by Janko Polec and<br />
Ana Benedetič in his description of the struggle for a Slovenian<br />
University.<br />
In the first weeks following the revolution, where the students<br />
played an important role and where there were again teachers’<br />
assemblies, the struggle for a Slovenian University in Ljubljana<br />
was taken on predominantly by students and professors of the<br />
lyceum. The most eager initiator of the university was the Rector<br />
of the Lyceum and the director of the study of medicine and<br />
surgery Dr. Jurij Matija Šporer, who was also the vice president<br />
of the Slovenian Association. Also a fervent advocator was Dr.<br />
Janez Bleiweis, professor of veterinary medicine at the faculty of<br />
medicine and surgery. The arguments surrounding the struggle<br />
85<br />
for a University in Ljubljana were distinctively Slovenian and the<br />
concrete goal was to expand the study of medicine and surgery<br />
with two Chairs (with two professorships) into a Faculty of<br />
Medicine and a fully new Faculty of Law with completely new<br />
staff. At the time, Ljubljana was obviously not aware of the<br />
problem that new faculties of philosophy would be operating<br />
only abroad.<br />
From 2 May 1848 to 6 June 1848, the students and professors of<br />
the study of medicine and surgery, the entire teachers' assembly<br />
of the Ljubljana Lyceum and the founding general meeting of the<br />
Slovenian Association spoke in favour of a complete University<br />
in Ljubljana. In August 1848 however, the first year of the study<br />
of philosophy was annexed to the grammar school in accordance<br />
with the general decision. We do not know if and to what extent<br />
Ljubljana resisted this decision. The philosophy professors of<br />
the lyceum saw their new appointment at grammar schools<br />
as being a degradation of their position, while the students<br />
were not too thrilled to have to remain at the grammar school<br />
instead of being included into the more free forms of academic<br />
education. It seems that the board of education managed to<br />
reassure both groups and win them over for this important<br />
organisational change. Ljubljana's municipal administration, the<br />
Estates of Carniola and the Administrative District of Carniola<br />
recommended this campaign for a university but at the same<br />
time stressed that they could not contribute to this cause, as<br />
the contribution should be made by the state. The Ministry of<br />
Education in Vienna avoided any definite answers saying that<br />
the question of a Slovenian University in Ljubljana should be<br />
resolved in the broader Austrian context.<br />
Despite the mentioned petitions and the fact that the lyceum<br />
study of medicine and surgery in Ljubljana was at a rather high<br />
level, it was nevertheless abolished on 13 August 1848.<br />
The petition for the authorities to cancel their decision helped<br />
in so far as to the school being abolished gradually, starting<br />
15 September with the first grade. In the case of the study<br />
of medicine and surgery in Ljubljana, the Vienna board of<br />
education therefore did not consider its initial standpoint that<br />
it would wait with the abolishment until the decision on the<br />
future network of medical faculties was made, while they did<br />
keep individual medical studies such as in Graz, Salzburg and<br />
in Innsbruck. In Graz, the study of medicine and surgery was<br />
transformed into a Faculty of Medicine in 1863, in Innsbruck in<br />
1869 and the lyceum in Salzburg was not abolished (similarly to<br />
the lyceum in Olomuc) until1871.<br />
On behalf of the Slovenian Association, Dr. Janez Bleiweis drew<br />
up a new petition for a complete university on 10 December<br />
1848. The petition requested that the study of medicine and<br />
surgery remained in full extent until it would be replaced by<br />
a Faculty of Medicine. On 15 January 1849, the Ministry of<br />
Education rejected the appeal saying that lower studies of<br />
surgery were gradually being abolished, while the study in
Ljubljana would be abolished immediately as the small number<br />
of surgeons, who completed the study every year, did not justify<br />
its further existence.<br />
All further petitions brought Ljubljana only two free juristic<br />
lectures – a chair in the Illyrian (Slovenian) language for Civil<br />
and Criminal Law, which were the fields that were of the<br />
greatest importance for a practical jurist and for the translation<br />
of laws. After Dr. Ernest Lehmann had been appointed, the<br />
lectures on Criminal Law began on 1 June 1849. The lectures<br />
were held in the facility of the Lyceum, where Anton Mažgon<br />
began lecturing on Civil (Citizen) Law on 20 March. However,<br />
he fell ill in the beginning of July and died on 24 August. His<br />
legacy is the translation of the General Civil Code. Dr. Lehmann<br />
held lectures until the end of the semester and held the exams.<br />
He held lectures according to his own lecture notes, which<br />
were reproduced in 30 copies in lithographic form. With the<br />
help of Matej Cigale, he prepared part of the translation of the<br />
Penal Code within the framework of the Slovenian Association<br />
dedicating it to the young students “who did not yet have the<br />
opportunity to take lectures on the natural, private and state law<br />
at the university and therefore had no idea about it.”<br />
All further endeavours coming from Ljubljana were rejected by<br />
the Vienna authorities with the already known argument that the<br />
question of universities needed to be regulated comprehensively<br />
and that this question was still open and under discussion.<br />
The concept put forth by Ernest von Feuchtersleben, who had<br />
been the responsible undersecretary at the Ministry of Education<br />
since July 1848, which also included the setting up of teachers’<br />
assemblies, the possibility of each professor becoming a rector,<br />
the abolition of study directors and tenders, the appointment of<br />
professors according to their qualifications that were to be judged<br />
by the teachers’ assembly, the right for the professors to choose<br />
their own assistants, the freedom of instruction and learning,<br />
the abolition of semester exams and the establishment of public<br />
viva voce examinations under the chair of the Dean, promotions<br />
under the chair of the Rector and a complete university for each<br />
nationality within the monarchy, was realised to a great extent.<br />
The provisional law on the organisation of academic authorities,<br />
which was conceived by Franz Exner and which entered into<br />
force on 30 September 1849, brought universities self-government.<br />
They strongly stood behind the principle of freedom<br />
of instruction and learning even though many professors and<br />
students wished for the pre-March regulation.<br />
The university reform found the right measure between the<br />
university’s self-government, which was required by scientific<br />
work, and the different but understandable regulations of the<br />
state. It also knew how to defend itself from the influences of the<br />
doctoral staff, which would have had a negative impact on the<br />
development of the university. The regulation of all matters that<br />
were important for faculty was now in the hands of the teachers’<br />
assemblies, which were comprised of the full and associate<br />
86<br />
professors and two representatives of private assistant professors.<br />
With these measures being adopted, the medieval structure of<br />
the university (corporative regulation) began to be abolished.<br />
Ljubljana (and the Slovenians) was obviously not ready for the<br />
era of abolishment of lyceums, even though this had been evident<br />
for some decades and was the right decision in light of the<br />
endeavours for unity and quality of tertiary education. Ljubljana<br />
was among those Austrian pre-March semi-university centres<br />
which were the first to be abolished after the March Revolution.<br />
Feuchtersleben's principle of a complete university for each<br />
nationality within the monarchy was not realised in Ljubljana.<br />
Several factors played a role in this. In addition to Ljubljana itself<br />
not being ready, there was also the increasingly negative attitude<br />
towards this Slovenian national question among members of<br />
the Viennese Ministry of Education since late 1848 (e.g. Dr.<br />
Wilhelm Edler von Well). It needs to be said that the question of<br />
the accelerated abolition of the Ljubljana Lyceum (especially its<br />
study of medicine and surgery) still remains to be researched. An<br />
answer will be available only after a detailed study of the material<br />
of the Viennese Ministry of Education (partially of the Imperial<br />
Educational Commission) from the years 1848 to 1850.<br />
Following the March Revolution, the Faculty of Theology<br />
was the only lyceum form of study that remained in Ljubljana<br />
as an intermediate stage between the grammar school and the<br />
university and as the only form of university study. After moving<br />
from the lyceum building to the diocesan seminary in 1852, it<br />
broke away from its lyceum nature also on the external level.<br />
Of all the petitions to expand the study in Ljubljana in the years<br />
1848 and in 1849, only lectures on Civil and Criminal Law in the<br />
Slovenian language were realised. These lectures were however<br />
transferred to Graz in the 1848/49 academic year. With the end<br />
of the Lyceum in 1849, Ljubljana was even further away from a<br />
university than before. Only the study of theology remained and<br />
after the abolition of the lyceum, it was reshaped into theology<br />
as a diocesan educational institution.<br />
After the triumph of the reaction and absolutism, there were<br />
seven universities in the Austrian and Hungarian provinces in<br />
mid 1850s: Vienna, Graz, Innsbruck, Prague, Krakow, Lvov<br />
and Budapest, which all had lectures held in German. There was<br />
no university in the entire territory of the Southern Slavs. The<br />
dualism and the need to yield to individual nations resulted in<br />
the Budapest University being rendered into a Hungarian one<br />
and in the setting up of a new Hungarian University (1872) in<br />
Cluj (today’s Romania), in the Polish Krakow and Ivov University<br />
and in the division of the Prague University into a Czech and<br />
a German University (1882). There was a Croatian University<br />
set up in Zagreb (1874) and in the remote Bukovina there was<br />
another German University. The Italians gained an Italian Faculty<br />
of Law in Innsbruck (1904), which however did not begin to<br />
operate and then again in Trieste (1913), which again did not<br />
start operating due to the start of the First World War.
As Fran Zwitter so correctly established, the question on the<br />
location of the university and the grammar school in Slovenia<br />
became 'an eminent national question'. The struggle for a<br />
Slovenian University began and it boomed at the time of the<br />
Slovenian popular assembly (1868-1871) and especially at<br />
the end of the century when national differences in Austria<br />
became much fiercer. In 1898, the Representative Assembly of<br />
Carniola demanded a university be set up including Faculties<br />
of Philosophy, Law and Theology. They established a university<br />
fund and endowed two scholarships for Slovenians who wished<br />
to be habilitated at a Faculty of Law or Philosophy in Austria<br />
and who would be prepared to accept a professorship at the<br />
Ljubljana University. In order to make a Slovenian University<br />
more acceptable to the authorities in Vienna, the Representative<br />
Assembly of Carniola decided to call the university fund and the<br />
planned Slovenian University after Emperor Franz Joseph. The<br />
promise of the Austrian Minister for Education and Religious<br />
Affairs to offer scholarships to talented students enabled young<br />
Slovenian jurists, Slavicists and other students holding scholarships<br />
of both kinds to do further studies in German, Russia and<br />
elsewhere.<br />
Slovenian endeavours for a university were however disregarded<br />
until the end of the Habsburg Monarchy.<br />
87<br />
Sources<br />
Arhiv Republike Slovenije [Archives of the Republic of<br />
Slovenia ] (AS): Historia annua Collegii Labacensis Societatis<br />
Jesu 1596-1691 (Zbirka rokopisov 180 r); Diarium Praefecturae<br />
scholarum in Archiducali Collegio Societatis Jesu<br />
Labaci inchoatum anno MDCLI (Zbirka rokopisov I/31 r)<br />
[Historia annua Collegii Labacensis Societatis Jesu 1596-1691<br />
(Manuscript collection 180 r); Diarium Praefecturae scholarum<br />
in Archiducali Collegio Societatis Jesu Labaci inchoatum<br />
anno MDCLI (Manuscript collection I/31 r)]; Babiška šola v<br />
<strong>Ljubljani</strong> (Šola I) [School for Midwives in Ljubljana (School<br />
I)], Licej v <strong>Ljubljani</strong> (Šola II) [Ljubljana Lyceum (School II)];<br />
Direkcija medicinsko-kirurgičnih študij pri Liceju v <strong>Ljubljani</strong><br />
(Šola III) [Administration of Medical and Surgical Studies<br />
at the Ljubljana Lyceum (School III)]; Gubernij v <strong>Ljubljani</strong><br />
(Gubernijski arhiv) [The Administrative District of Ljubljana<br />
(The Archives of the Administrative District)], registratura II<br />
–VIII; Deželno glavarstvo za Kranjsko [registry II – VIII; the<br />
District Board of Carniola].<br />
Avstrijski državni arhiv [Austrian State Archives], Splošni<br />
upravni arhiv [General Administrative Archives], Vienna:<br />
Studien in Laibach (fasc. 355-360).<br />
Nadškofijski arhiv Ljubljana [Archdiocesan Archives Ljubljana]<br />
(NŠAL): Šolstvo, Bogoslovje (fasc. 1-21).<br />
Narodna in univerzitetna knjižnica (rokopisni oddelek) [National<br />
and University Library (Manuscript Collection Division)]:<br />
Historia Seminarii Labacensis in qua origo, progressus, benefactores,<br />
eiusdem alumni continentur ab anno M:DC (Ms 156);<br />
Album Academicorum Lycei Labacensis (Ms 654).<br />
Zgodovinski arhiv Ljubljana [Ljubljana Historical Archives]<br />
(ZAL-Lj.): Klasična gimnazija v <strong>Ljubljani</strong> (I. državna gimnazija<br />
v <strong>Ljubljani</strong>) [Ljubljana Classical Grammar School (1st State<br />
Grammar School in Ljubljana)] (LJU-184, 420-1).
Literature<br />
Benedetič, Ana. Poti do univerze. 1848-1898-1909-<strong>1919</strong> [The<br />
Paths to the University]. Ljubljana : Studia humanitatis, 1999.<br />
Bren, H. K zgodovini ljubljanskega semenišča [To the history of<br />
the Ljubljana seminary]. Carniola, 8, 1917, 139–143.<br />
Ciperle, Jože. Avstrijsko šolstvo po meščanski revoluciji 1848 in<br />
položaj na Slovenskem [The Austrian education system following<br />
the Civil Revolution of 1848 and its position in Slovenia]. 130<br />
let visokega šolstva v Mariboru, Zbornik simpozija, Maribor,<br />
Celje : 1991, 259-271.<br />
Ciperle, Jože. Jezuitski učni program in njihovi študiji v <strong>Ljubljani</strong><br />
[The Jesuit study programme and their study in Ljubljana].<br />
Jezuiti na Slovenskem, Zbornik simpozija (Redovništvo na<br />
Slovenskem, 3, Jezuiti). Ljubljana : 1992, 157–180.<br />
Ciperle, Jože. Ljubljanska protestantska stanovska šola in<br />
klasični jeziki [The Ljubljana Protestant Estates School in<br />
classical languages]. Antični temelji naše sodobnosti. Ljubljana<br />
: 1987, 35–42.<br />
Ciperle, Jože: Nov položaj šole in pouka na Slovenskem v 16.<br />
stoletju [The new conditions of schools and education in<br />
Slovenia in the 16th century]. Trubarjev zbornik, Prispevki<br />
z mednarodnega znastvenega simpozija Reformacija na<br />
Slovenskem ob štiristoletnici smrti Primoža Trubarja, Ljubljana<br />
9.–13. novembra 1987. Ljubljana : 1996, 139–147.<br />
Ciperle, Jože. Oris srednjeveškega šolstva na Slovenskem [An<br />
outline of the medieval education system in Slovenia]. XIX.<br />
seminar slovenskega jezika, literature in kulture, Zbornik<br />
predavanj, Ljubljana 1983, 234.<br />
Ciperle, Jože. Podoba velikega učilišča ljubljanskega : Licej<br />
v <strong>Ljubljani</strong> 1800 – 1848 [The Image of the Great Ljubljana<br />
College, Lyceum in Ljubljana 1800 - 1848]. Ljubljana : Slovenska<br />
matica Ljubljana, 2001.<br />
Ciperle, Jože. Reforma Gratiana Marxa in gimnazije na<br />
Slovenskem [Gratian Marx's reform and grammar schools in<br />
Slovenia]. Ob 200-letnici Splošne šolske naredbe, Razstava v<br />
Slovenskem šolskem muzeju, Ljubljana 1974, 29–38.<br />
Ciperle, Jože, Vovko, Andrej. Šolstvo na Slovenskem skozi stoletja<br />
[The Education System in Slovenia through the Centuries].<br />
Ljubljana : Slovenski šolski muzej, 1987.<br />
88<br />
Dolinar, France M. Cerkveni in politični okvir delovanja<br />
jezuitov na Slovenskem v 17. in 18. stoletju [The ecclesiastical<br />
and political framework of the Jesuits in Slovenia in the 17th<br />
and 18th century]. Jezuiti na Slovenskem, Zbornik simpozija,<br />
(Redovništvo na Slovenskem, 3), Ljubljana : 1992, 36-43.<br />
Dolinar, France M. Jožefinizem in janzenizem [ Josephinism<br />
and Jansenism]. Zgodovina Cerkve na Slovenskem (Inštitut<br />
za zgodovino Cerkve pri Teološki fakulteti v <strong>Ljubljani</strong>), Celje<br />
1991, 167.<br />
Dolinar, France M. Vloga in pomen jezuitskega kolegija v<br />
slovenskem prostoru [The role and importance of the Jesuit<br />
college in Slovenia], Jezuitski kolegij v <strong>Ljubljani</strong> (1597–1773),<br />
Zbornik razprav, (Redovništvo na Slovenskem, 4), Ljubljana<br />
1998, 9-13.<br />
Engelbrecht, Helmuth. Geschichte des österreichischen Bildungswesens<br />
: Erziehung und Unterricht auf dem Boden Österreichs.<br />
5 Bde., Wien 1982/83/84/86/88.<br />
Gspan,Anton. Anton Tomaž Linhart. Zbrano delo [Anton<br />
Tomaž Linhart. Collected works]. Ljubljana : 1950.<br />
Heiß, Gernot. Notranjeavstrijske »deželne stanovske šole«,<br />
Poskus njih uvrstitve v šolski in izobraževalni sistem 16. stoletja<br />
[The rural estates schools of inner Austria, an attempt to classify<br />
them within the school and education system of the 16th<br />
century]. Zgodovinski časopis, 41/4, 1987, 585–597.<br />
Klingenstein, Grete. Universitätsfragen in der österrichischen<br />
Monarchie um 1800. Wegenetz des europäischen Geistes,<br />
Wissenschaftszentren und geistige Wechselbeziehungen<br />
zwischen Mittel- und Südosteuropa vom Ende des 18. Jahrhunderts<br />
bis zum ersten Weltkrieg, ur. R. G. Plaschka, K. Mack.<br />
Wien 1983, 81-87.<br />
Melik, Vasilij. Pregled razvoja univerze [A review of the<br />
development of the University]. <strong>Univerza</strong> v <strong>Ljubljani</strong> ob tridesetletnici<br />
osvoboditve 1945-1975. Ljubljana : <strong>Univerza</strong>, 1975,<br />
50-72.<br />
Melik, Vasilij. Pregled razvoja univerze [A Review of the<br />
Development of the University]. <strong>Univerza</strong> v <strong>Ljubljani</strong> ob tridesetletnici<br />
osvoboditve 1945-1975. Ljubljana : <strong>Univerza</strong>, 1975,<br />
50-72.
Mlinarič, Janez. Duhovna podoba in pomen srednjeveških<br />
samostanov na Slovenskem [The spiritual image and meaning<br />
of the medieval monasteries in Slovenia]. Zgodovinski časopis,<br />
47/4, 1993, str. 489–495.<br />
Polec, Janko. Višje šolstvo v preteklosti in borba za slovensko<br />
univerzo [Ljubljana's Higher Education Studies in the Past<br />
and the Struggle for a Slovenian University]. Universitas<br />
Alexandrina : Zgodovina slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> do leta<br />
1929. Ljubljana : Rektorat <strong>Univerze</strong> kralja Aleksandra Prvega v<br />
<strong>Ljubljani</strong>, 1929, 1-231.<br />
Polec, Janko, Bogumil Senekovič. Vseučiliški Zbornik [University<br />
Journal].<br />
Melik, Vasilij. Ljubljanska univerza in njeni predhodniki [The<br />
Ljubljana University and its Predecessors]. Zbornik ljubljanske<br />
univerze. Ljubljana : <strong>Univerza</strong> Edvarda Kardelja, 1989, 7-17.<br />
Praprotnik, N., Wraber, T. Prispevek Franca Ksaverja Wulfena k<br />
poznavanju semenk Slovenije [The contribution of Franc Ksaver<br />
Wulfen to the knowledge of spermatophytes in Slovenia].<br />
Jezuitski kolegij v <strong>Ljubljani</strong> (1597–1773), Zbornik razprav,<br />
(Redovništvo na Slovenskem, 4), Ljubljana 1998, 111–123.<br />
Pintar, I. Mediko-kirurški učni zavod v <strong>Ljubljani</strong>. Njegov<br />
nastanek, razmah in konec [The medical and surgical educational<br />
institution in Ljubljana, its origin, development and end].<br />
Ljubljana : 1939.<br />
Rajšp, Vincenc. Jezuiti in protestantizem na Slovenskem [ Jesuits<br />
and the protestantism in Slovenia]. Jezuitski kolegij v <strong>Ljubljani</strong><br />
(1597–1773). Zbornik razprav, (Redovništvo na Slovenskem,<br />
4). Ljubljana : 1998, 269–272.<br />
Rajšp, Vincenc. Ukinitev jezuitskega reda na Slovenskem<br />
[The suppression of the Jesuit order in Slovenia]. Jezuiti na<br />
Slovenskem, Zbornik simpozija, (Redovništvo na Slovenskem,<br />
3), Ljubljana : 1992, 255-274.<br />
Reisp, Branko. Višje šole na Slovenskem v 17. in 18. stoletju<br />
[Higher Education Schools in Slovenia in the 17th and 18th<br />
Century]. Kronika, 10 (1962), 163-172.<br />
Schmidt, Vlado: Pedagoško delo protestantov na Slovenskem v<br />
XVI. stoletju [Educational Work of the Protestants in Slovenia<br />
in the XVI Century]. Ljubljana : Državna založba Slovenije,<br />
1952.<br />
Schmidt, Vlado: šolstva in pedagogike na Slovenskem [The<br />
History of the Educational System and Pedagogy in Slovenia] I.,<br />
II., III. zv. Ljubljana 1963/64/66.<br />
89<br />
Veble, Andrej. Boj za slovensko vseučilišče [The Struggle for a<br />
Slovenian University]. Ljubljana, 1909.<br />
Simoniti, Primož, Humanizem na Slovenskem in slovenski<br />
humanisti do srede XVI. stoletja [Humanism in Slovenia and<br />
Slovenian humanists until the mid-16th century].Ljubljana :<br />
Slovenska matica : 1979.<br />
Smolik, Marian. Kako so zidali semenišče v <strong>Ljubljani</strong> [How the<br />
seminary in Ljubljana was built]. Kronika, 7, 1959, 90–96.<br />
Steska, Viktor. Collegium Carolinum Nobilium v <strong>Ljubljani</strong><br />
[Collegium Carolinum Nobilium in Ljubljana]. Izvestja<br />
Muzejskega društva, 15, Ljubljana : 1905, 153-162.<br />
Vidmar, Tadej. »Obena deshela, ne meisto ne gmaina, ne mogo<br />
pres shul … » Usoda protestantskih deželnih šol v <strong>Ljubljani</strong>,<br />
Celovcu in Gradcu.'Obena deshela, ne meisto ne gmaina,<br />
ne mogo pres shul … 'The fate of protestant rural schools in<br />
Ljubljana, Klagenfurt and Graz. Šolska kronika, Zbornik za<br />
zgodovino šolstva in vzgoje, 9 (XXXIII), 2000, 9–27.<br />
Zwitter, Fran. Linhartova doba, misel in delo [Linhart's era, ideas<br />
and work]. A. Linhart, Poskus zgodovine Kranjske in ostalih<br />
dežel južnih Slovanov Avstrije, 1–2, Ljubljana 1981, 303–350.<br />
Zwitter, Fran. Višje šolstvo na Slovenskem do leta 1918 [Higher<br />
Education System in Slovenia until 1918]. Petdeset let slovenske<br />
univerze v <strong>Ljubljani</strong> <strong>1919</strong>-1969. Ljubljana : <strong>Univerza</strong>, 1969,<br />
13-51.
The Setting Up of the University of Ljubljana<br />
The Setting Up of the University Commission<br />
Even before the end of the First World War, which resulted in the<br />
dissolution of the Austro-Hungarian Empire, its administration<br />
of the Slovenian territory was slowly fading. The power simultaneously<br />
passed over to the National Council, which had been set<br />
up on 16 August 1918 in Ljubljana and which had been laying<br />
the foundations for the setting up of an independent state of the<br />
Slovenes, Croats and Serbs. On 29 October <strong>1919</strong>, the Ljubljana<br />
Kongresni trg square witnessed a large manifestation at which<br />
the Slovenes celebrated their secession from the Austro-Hungarian<br />
Empire and inclusion in the State of Slovenes, Croats and<br />
Serbs. Two days later, the national government of the Slovenes,<br />
Croats and Serbs in Ljubljana became the supreme authority.<br />
The new political conditions asked for a pressing resolution of<br />
the Slovenian university question, as Slovenian students, who<br />
were enrolled in Austrian universities, could no longer study<br />
there, while Slovenian professors teaching at these universities<br />
were beginning to lose their jobs. The setting up of a university<br />
was part of the activity of the Commission for Education and<br />
Religious Affairs established by the national government and led<br />
by commissioner Dr. Karel Verstovšek. The central government<br />
supported the setting up of a university only with words but<br />
not in action and it postponed the settling of the university<br />
question until the end of the Paris Peace Conference. According<br />
to Metod Mikuž, the campaign for setting up a university was<br />
started by the cultural department of the National Council in<br />
Ljubljana, which decided at its assembly to propose the setting<br />
up of individual study chairs with Slovene as the language of<br />
instruction at the Faculty of Philosophy and the Faculty of<br />
Law in Zagreb and Belgrade (on 21 November 1918). Here,<br />
already habilitated Slovenian assistant professors were to hold<br />
lectures for Slovenian students, who were unable to continue<br />
their studies at Austrian universities, while these faculties would<br />
also habilitate future Slovenian generations of academics. Two<br />
days after the meeting of the cultural division of the National<br />
Council, the assistant professor at the Czech University in<br />
Prague Mihajlo Rostohar and the Mayor of Ljubljana Ivan<br />
Tavčar published an invitation in the daily newspaper convening<br />
a meeting of the delegates of Slovenska Matica, the Association<br />
of Slovene Professors, the Association of Slovene Lawyers, the<br />
Association of Slovene Doctors, the Association of Slovene<br />
Engineers and university professors and assistant professors.<br />
The meeting was held on 23 November at 8 pm in the consultation<br />
room of the town hall. At the proposal of Commissioner<br />
Verstovšek, who were represented by Professor Fran Vadnjal, the<br />
members discussed the current problems of Slovenian students<br />
and professors. Mihajlo Rostohar further used statistical data to<br />
90<br />
Tatjana Dekleva<br />
show the necessity of setting up a Slovenian university. He said<br />
that on Slovenian territory, the majority of important positions<br />
were being held by foreigners, who will have to be replaced in<br />
order to establish a Slovenian character of the administration and<br />
public offices. 2,000 people with higher education were needed<br />
for this task, while there were only 800 available. Since all who<br />
were present at the meeting agreed that it was urgent to set up a<br />
university in Slovenia and were also aware that the path to this<br />
university was going to be a difficult one, Rostohar proposed that<br />
a commission be set up to study the question of the Slovenian<br />
university and to be responsible for solving the problems of<br />
Slovenian professors and Slovenian students until the university<br />
had been set up. The conclusions of this meeting were drawn up in<br />
four parts and submitted to the national government in a special<br />
memorandum drawn up by Rostohar. The first demand was that<br />
a University Commission be set up. It should be comprised of<br />
three representatives of the Pravnik association, the Association<br />
of Slovenian Professors and Assistant Professors, the Association<br />
of Doctors, the Association of Engineers and one representative<br />
of the government. The second demand of the memorandum<br />
asked for the government to see to the continuation of the study<br />
of Slovenian students, especially lawyers, in Zagreb, while for<br />
students of philosophy and medicine, Belgrade was suggested<br />
as an additional possibility to Zagreb. Medicine students, who<br />
were about to take their exams, should have the opportunity to<br />
take these exams at the University of Prague and in the language<br />
in which they studied. There were also concrete suggestions for<br />
the heads of chairs with Slovene as the language of instruction<br />
in Zagreb, The fourth demand put forth by the meeting asked<br />
the government to try and transfer the Knafelj and other institutions,<br />
which were intended for students of Yugoslav countries, to<br />
universities in this territory. The national government discussed<br />
the memorandum at its meeting on 26 November. With<br />
substantial problems, Verstovšek succeeded in the University<br />
Commission being set up as a government institution. With the<br />
setting up of the University Commission, the end of the year<br />
1918 marked the beginning of methodical work for a Slovenian<br />
university. Verstovšek was especially deserving for the University<br />
Commission receiving the character of a governmental<br />
institution, which elevated its importance and role. With the<br />
help of his Commission, Verstovšek also generated the financial,<br />
administrative, spatial and other conditions for its successful<br />
operation. Ervin Dolenc believes that Karl Vestovšek, the man<br />
most deserving for the Slovenian university, was distinguished<br />
by his political skills, insight and resoluteness in the comprehension<br />
of what was possible in his time.
The Work of the University Commission<br />
The setting up of the University Commission represented<br />
the culmination of the endeavours for setting up a Slovenian<br />
university, which had been present since 1848.<br />
Its work resulted in the Slovenes, which had been a nationally and<br />
socially oppressed nation in the Austro-Hungarian monarchy,<br />
receiving their own university. Even though it was set up anew,<br />
the Commission was partly able to draw from the results of<br />
pre-war work for the university, especially from the work of the<br />
university section led by Ljubljana’s mayor Ivan Hribar. From<br />
1902 to 1911, this section provided young scientists financial<br />
support in their preparations for an academic career, so that<br />
when the first Slovenian university was set up, its staff were<br />
mostly ready.<br />
The University Commission held its first session on 5 December<br />
at the library of the National Palace. The government’s representatives<br />
were Dr. Ivan Grafenauer and Dr. Leopold Poljanec,<br />
the theologians were represented by: Dr. Janez Zorè, Dr. Aleš<br />
Ušeničnik and Dr. Janez Janežič, who was soon replaced by Dr.<br />
Josip Srebrnič; the lawyers by: Dr. Ivan Žmavc, Dr. Debevec<br />
and Dr. Kušar, representatives of the Pravnik association were<br />
Dr. Danilo Majaron and Dr. Anton Švigelj; the doctors were<br />
represented by Dr. Alojz Kraigher and Dr. Ivan Oražen, and the<br />
engineers by Mr. Pavlin (eng.). The meeting was also attended<br />
by Dr. Ivan Žolger and the associate professors Rostohar and<br />
Ramovš. The chairman of the Commission was Dr. Danilo<br />
Majaron, vice chairman Dr. Zorè and the secretary Dr. Ramovš.<br />
At the first session, Rostohar reported on the discussions<br />
previously held in Zagreb and the willingness of the University<br />
of Zagreb to become the central unit of the future Slovenian<br />
university and to call all Slovenian assistant professors to Zagreb<br />
until a university was established in Ljubljana. The students of<br />
the Faculty of Law and the Faculty of Philosophy were thus<br />
able to immediately enrol in the University of Zagreb. The<br />
first four semesters were also available for medical students,<br />
while the setting up of the Faculty of Technology was being<br />
planned along with the Faculty of Veterinary Medicine and the<br />
Faculty of Agronomy. The idea of the temporary arrangements<br />
in Zagreb for a Slovenian university later came to a standstill.<br />
The problems were mostly related to the qualifications of the<br />
Slovenian candidates for the chairs in Zagreb and the relation of<br />
Slovenian chairs towards the University of Zagreb.<br />
By the end of 1918, the Commission met three more times and<br />
mostly discussed staff-related matters. The plan, which was to<br />
regulate this issue, was again prepared by Rostohar. He proposed<br />
that the teaching staff of the future university be divided into<br />
three groups. The first group were the already qualified teachers<br />
with a teaching mandate, who needed to be asked whether<br />
they were prepared to work in Zagreb. The second group was<br />
comprised of teachers who would soon be up for habilitation.<br />
91<br />
These were to send their habilitation work to Zagreb. The third<br />
group were the new generations of academics, who still needed<br />
to prepare for habilitations. The University Commission was<br />
to help these teachers with subsidies. At its fourth meeting, the<br />
Commission had already prepared concrete solutions regarding<br />
the staff, which the Commission however did not send to<br />
Zagreb by the next meeting, which was held on 14 January<br />
<strong>1919</strong>. On the other hand, the University Commission received<br />
a letter from the Zagreb commission in which they asked for<br />
concrete suggestions (teaching and financial) for the provisional<br />
measures to be taken in Zagreb. Consequently, the Commission<br />
adopted a resolution on the imperative necessity to appoint the<br />
proposed professors to be teaching at the University of Zagreb<br />
and for the lectures to begin for Slovenian students. The Faculty<br />
of Philosophy was the only faculty in Zagreb which officially<br />
showed that it was ready to accept Slovenian Chairs, so it was<br />
decided that the Commission had to obtain similar statements<br />
also from other faculties.<br />
The answer for the Zagreb authorities, which had been drawn<br />
up by a special commission, was presented at the next meeting<br />
by Majaron. The Zagreb authorities were asked that the<br />
University of Zagreb should accept the professors and private<br />
associate professors proposed by the national government until<br />
the University of Ljubljana was set up. These professors were<br />
to form their own teachers’ assemblies that were to receive<br />
further education until they moved to Ljubljana and the<br />
financial aspect should be covered by the national government<br />
of the Slovenes, Croats and Serbs. Commissioner Verstovšek<br />
presented this plan, which was to enable Slovenian students<br />
to continue their education in Zagreb, at the meeting of the<br />
government, where the members of the government however<br />
did not share his enthusiasm and were more inclined towards<br />
postponing university matters to a later time. They were more<br />
inclined towards the pre-war idea of setting up a Slovenian<br />
university in Trieste, while Ljubljana was to receive the study of<br />
technology or some other vocational college. As the proposals of<br />
the University Commission did not prejudice the final decision,<br />
the government nevertheless adopted them. As there was also no<br />
answer from Zagreb, it became evident that the answer would<br />
ultimately not be satisfactory and the key players in Ljubljana<br />
increasingly considered setting up a university without the<br />
provisional arrangements in Zagreb. Initiatives from individual<br />
fields contributed to such deliberations. Already at the meeting<br />
of the University Commission on 14 January, the theologians<br />
submitted the memorandum on the setting up of the Faculty of<br />
Theology. The Commission unanimously adopted the proposal<br />
at its fifth meeting held on 14 January, under the condition<br />
that all the lectures were public and held in the Slovenian<br />
language and not in Latin. It issued a proposal for the national<br />
government to immediately elevate the Ljubljana Theological<br />
College, which had been operating as a form of higher education
study for future priests in Ljubljana since 1791, to the status<br />
of a faculty, thus allocating it the corresponding financial<br />
funds. As professor Mikuž believes, it was the theologians<br />
who showed the University Commission the right path that<br />
if qualified teachers are available, the solution to the question<br />
of the Ljubljana University should be sought only at home. At<br />
the last meeting in January, the Association of Engineers as well<br />
submitted the memorandum on the setting up of the College of<br />
Technology in Ljubljana, while in February, the question of a<br />
Faculty of Medicine was discussed by the Slovenian Association<br />
of Doctors.<br />
On 8 February, Commissioner Verstovšek addressed the<br />
central government in Belgrade with three letters. In the first,<br />
he provided arguments for the need to set up a College of<br />
Technology in Ljubljana; in the second, he asked the Minister<br />
to allow the Theological College in Ljubljana to be reorganised<br />
and expanded into a Faculty; and in the third, he proposed that<br />
the University of Ljubljana was set up. He informed the general<br />
public about the reasons for the quickest possible setting up of<br />
the university in his article published in the Slovenec magazine.<br />
In addition, he strengthened his Commission by expanding<br />
it to include the post of a consultant for university matters<br />
to which he appointed Dr. Rihard Zupančič. At the end of<br />
February, he personally interceded with the central government<br />
in Belgrade together with Janko Brejc, representative of the<br />
district government. With the support of the vice chairman Dr.<br />
Anton Korošec, the intervention was a complete success and<br />
the government granted the setting up of the university and<br />
approved 1.4 million krone as the first financial contribution. It<br />
was also established that the future university would include real<br />
sciences, i.e. the study of technology.<br />
Preparations for the Setting up of the<br />
University of Ljubljana<br />
The news on the imminent setting up of the University of<br />
Ljubljana prompted the organisation of preparatory work, as<br />
there was not much time left until autumn, when the university<br />
was to open its doors. The University Commission set up five<br />
sub-commissions with the task of preparing proposals on the<br />
organisation of faculties. Three members of the University<br />
Commission were appointed to each sub-commission and each<br />
commission was allowed to further expand its membership with<br />
university associate professors. Members of the sub-commission<br />
for theology were Dr. Zorè (head), Dr. Srebrnič and Dr.<br />
Aleš Ušeničnik; of the sub-commission for law: Dr. Majaron<br />
(head), Dr. Dolenc and Dr. Švigelj; of the sub-commission for<br />
medicine: Dr. Kraigher (head), Dr. Plečnik and Dr. Zalokar; of<br />
the sub-commission for philosophy: Dr. Rostohar (head), Dr.<br />
Grošelj and Dr. Ozvald; of the sub-commission for technology:<br />
92<br />
Eng. Šuklje (head), Dr. Plemelj and Mr. Rataj (eng.). They<br />
appointed a special sub-commission, which was responsible for<br />
the preparation of provisional facilities and special equipment<br />
by autumn and a sub-commission for the organisational Statute.<br />
They also appointed the management of the future university<br />
library. They adopted the proposal that the first departments<br />
of the College of Technology, which would be organised in the<br />
Ljubljana Trade School, were to begin operating after Easter. The<br />
sub-commissions swiftly prepared the plans for the organisation<br />
of individual faculties, which were approved by the University<br />
Commission and submitted to the Commission for Education<br />
and Religious Affairs on 31 March <strong>1919</strong> to be studied and<br />
realised as soon as possible. These plans included all mandatory<br />
chairs, teaching staff, lists of seminars and institutes, study<br />
orders, schedules and budgets for each faculty. The University<br />
Commission warned the Commission for Education and<br />
Religious Affairs that the preparations needed to be accelerated<br />
in order for regular lectures to be able to start in the autumn of<br />
<strong>1919</strong>. It also proposed the appointment of first full professors,<br />
who would be able to take over the organisation of the faculties<br />
immediately after their appointment.<br />
Verstovšek repeatedly reminded the Belgrade authorities about<br />
the promised financial funds until the Minister of Education<br />
informed him that the question of the University of Ljubljana<br />
had been postponed until after the Paris Peace Conference.<br />
At the extraordinary meeting of the University Commission,<br />
its members nevertheless spoke in favour of actions for setting<br />
up the university and the Commission for Education and<br />
Religious Affairs sent the Minister of Education a request for<br />
the fastest possible solution to the university question, as they<br />
soon received a negative answer from Zagreb on the setting<br />
up of parallel Slovenian chairs at the University of Zagreb. At<br />
their next meeting on 16 April, the decision on the beginning<br />
of the higher education study programme of technology was<br />
adopted. The members of the University Commission decided<br />
to inform the representatives of all three political parties about<br />
the seriousness of the situation and to present them a special<br />
memorandum drawn up by Rostohar. At the conference held on<br />
26 April, these representatives were briefed on the current work<br />
of the Commission and another memorandum was prepared<br />
at the request of the representatives. This memorandum was<br />
prepared by Ramovš and it included the explanation of all plans<br />
regarding the university.<br />
In Belgrade, progress was made in the beginning of June, when<br />
it became clear that the Ministry of Education had already<br />
submitted the bill on the setting up of the University of<br />
Ljubljana to the Council of Ministers. At the fifteenth session<br />
of the University Commission held on 5 July <strong>1919</strong>, it was clear<br />
that the Council of Ministers had already discussed the bill but<br />
that there was substantial opposition against the setting up of a<br />
Faculty of Medicine. Majaron therefore went to Belgrade and
explained the urgent need for the Faculty of Medicine to the<br />
Minister. The Minister accepted his arguments and proposed<br />
that the act regarding the University of Ljubljana would include<br />
the validity of the Belgrade Statute for the Ljubljana University<br />
until the University Council of the University of Ljubljana<br />
proposed a different Statute. On 23 July <strong>1919</strong>, the Regent signed<br />
the Act on the University of the Kingdom of Serbs, Croats<br />
and Slovenians of Ljubljana, which was issued in the Službene<br />
novine (Official Gazette) a month later. This marked the formal<br />
setting up of the first Slovenian university, which encompassed<br />
five faculties: the Faculty of Philosophy, the Faculty of Law, the<br />
Faculty of Theology, the Faculty of Technology and the Faculty<br />
of Medicine.<br />
The Higher Education Study Programme of<br />
Technology<br />
In organisational matters, the aspirations for a Slovenian<br />
university before the First World War were based on the<br />
Austrian model of a university with four faculties, while the<br />
study of technology in Austria was organised outside the<br />
framework of a university and as a College of Technology. As<br />
there was no college of technology in the country, Milan Šuklje,<br />
professor at the Ljubljana Trade School, immediately after the<br />
revolution outlined courses in geodesy, which would be held at<br />
this school. At the meeting held on 23 November 1918 which<br />
was attended by representatives of Slovenian technologists, Dr.<br />
Kasal suggested that a special Faculty of Technology should be<br />
part of the University of Ljubljana according to the American<br />
model.<br />
As it was possible for the lectures to start immediately, even<br />
though in a modest form, which would help the students<br />
of technology who were unable to continue their studies at<br />
Austrian universities, the Slovenian technologists did not<br />
wish to wait until the University of Ljubljana was set to fulfil<br />
their desire for the establishment of a higher education study<br />
in Ljubljana. In the beginning of <strong>1919</strong>, the Association of<br />
Engineers prepared a special memorandum on the setting up of<br />
the College of Technology in Ljubljana and submitted it to the<br />
University Commission on 30 January <strong>1919</strong>. It was presented<br />
at the Commission’s 7th session by Mr. Šuklje, who asked the<br />
Commission to advocate for the setting up of a College of<br />
Technology in Ljubljana, while Professor Grošelj pointed out<br />
that this would play an important role in the future and thus<br />
suggested that in the summer semester, some kind of vocational<br />
courses would be set up. If this happened, no one could question<br />
the College of Technology anymore.<br />
The University Commission unanimously adopted the proposal<br />
on the urgency and the justification for a college of technology in<br />
Ljubljana but they stressed that despite the urgent need to help<br />
93<br />
the students, the setting up of a college of technology needed to<br />
be conducted as thoroughly as the setting up of the university.<br />
On 6 February, the government for the first time reported to<br />
the central government about the needs of higher education in<br />
Ljubljana through the Commission for Education and Religious<br />
Affairs. They stressed the importance of higher education in the<br />
field of technology and the lack of technological colleges in the<br />
country. The Commission for Education and Religious Affairs<br />
recommended that the Belgrade authorities set up a higher<br />
education study of technology in Slovenia.<br />
When the Belgrade government granted the setting up of<br />
a university with real sciences, including also the study of<br />
technology, in the beginning of March, the planned college<br />
of technology was replaced by the Faculty of Technology. The<br />
sub-commission for technology prepared a detailed plan that<br />
foresaw the study plans of the Czech and Austrian institutions<br />
to be taken over for the first two years, which would guarantee<br />
the reciprocity of Slovenian students. Later, the Faculty of<br />
Technology was to be designed so as to meet the needs and<br />
enable competition with the western technical culture that<br />
was based on a high scientific level. Lectures at the Faculty of<br />
Technology were planned to start with the first extraordinary<br />
course for builders, mechanical engineers, electrical engineers,<br />
miners and geodesists on 1 May <strong>1919</strong> and would last until 15<br />
July. The second extraordinary course was planned to last from<br />
15 August to 31 October and on 15 November, the first course<br />
for the second grade was planned to start, which would also<br />
mark the beginning of regular classes for the first two grades. In<br />
the proposal, the government was asked to immediately set up<br />
three chairs – for Mathematics, Mineralogy and Chemistry and<br />
seven part-time positions for assistant professors with teaching<br />
mandates – two for Mathematics and one for Descriptive<br />
Geometry, Geodesy, Technical and Architectural Drawing,<br />
Mechanical Drawing and legal subjects.<br />
The candidates for the first three chairs at the Faculty of<br />
Technology were Dr. Rihard Zupančič, Dr. Karel Hinterlechner<br />
and Dr. Maks Samec. Zupančič, who lost his position in Vienna,<br />
was an active participant at the Commission for Education<br />
and Religious Affairs in its preparations for the setting up<br />
of a university in Ljubljana. At the time when the University<br />
Commission was discussing their appointment for professors<br />
at the chairs of Mineralogy and Chemistry, Hinterlechner and<br />
Samec were still in Vienna and the Commission also did not yet<br />
have their professional evaluations. Despite the admonitions<br />
coming from the ranks of the technology field saying that the<br />
setting up of courses would be delayed, Rostohar spoke in<br />
favour of the Commission having to adhere to the resolutions<br />
on the appointment of professors, which it had adopted at its<br />
first sessions, also to receive professional evaluations for these<br />
two professors. This is why at its tenth session, the Commission<br />
postponed its decision on the proposal of a Faculty of Technology.
After the professional evaluations had been submitted to the<br />
University Commission, the first three full professors for<br />
technology were unanimously confirmed at the Commission's<br />
12th meeting.<br />
The newly received news that the setting up of the university<br />
had been postponed did not hinder the preparations which were<br />
already on their way. Commissioner Verstovšek also believed that<br />
the technical course should be started immediately according to<br />
the elaborated plan, while the costs were to be covered from the<br />
provincial University fund. At its general meeting held on 15<br />
April, the Association of Engineers adopted a resolution which<br />
was sent to the district government on 27 April. The resolution<br />
demanded that the temporary higher education course in<br />
technology be started immediately, as the Faculty of Technology<br />
could no longer be opened in May. The district government was<br />
to entrust the management of this course to a special board of<br />
trustees, while the costs would temporarily be covered from<br />
the university fund. It also needed to be arranged that this<br />
course would be recognised as a completed higher education<br />
semester. The district government granted the proposal and on<br />
2 May <strong>1919</strong> issued the Decree on the Setting up of a Temporary<br />
Higher Education Course in Technology for the Fields of<br />
Construction, Mechanical and Electrical Engineering, Mining<br />
and Land Surveying, which determined that the lectures for the<br />
first and second extraordinary semester of the first grade would<br />
be held from May to November <strong>1919</strong> according to the plan of<br />
the Belgrade Faculty of Technology and technological colleges<br />
in the territory of former Austria. The University Commission<br />
proposed to the district government that they appoint the<br />
following professors at the course of technology: Dr. Rihard<br />
Zupančič for Mathematics I, Jaroslav Foerster for Descriptive<br />
Geometry (lectures), principal of the higher grammar school<br />
Professor Jože Mazi for practical work in Descriptive Geometry<br />
(his assistants would be Ladislav Bevc and Milan Fakin), Dr.<br />
Milan Vidmar for Mechanics I, Prof. Dr. Maks Samec for<br />
General Chemistry, Prof. Dr. Pavel Grošelj for Mineralogy, Ivan<br />
Vurnik (Eng. Arch.) for Technical Drawing, M. Mihor (Eng.) for<br />
Mechanical Drawing, Miroslav Kasal (Eng., Phd.) for Situation<br />
Drawing, Leo Novak (Eng.) for Lower Geodesy and Ladislav<br />
Bevc (Eng.) as assistant for practical work in Geodesy.<br />
The district government realised the appointments on 19 May.<br />
On the same day, the courses were ceremoniously declared open<br />
and the ceremony was attended by the president of the district<br />
government Janko Brejc, commissioner Verstovšek, deputy<br />
mayor Triller, members of the University Commission and the<br />
Association of Engineers and the entire teachers’ assembly. The<br />
opening addresses were followed by lectures held by Dr. Milan<br />
Vidmar Engineer- Philosopher and Machine- Giant, and Dr.<br />
Rihard Zupančič About Mathematics in Technical Sciences.<br />
Classes were held from May until November. In the first semester,<br />
there were 32 hours of lectures and 32 hours of practical work a<br />
94<br />
week. In the second semester, there were 36 hours of lectures and<br />
38 hours of practical work a week. During this time, the students<br />
covered the full curriculum of the first grade of the technical<br />
college and in the autumn of <strong>1919</strong>, they were able to enrol in the<br />
third semester of the Ljubljana Faculty of Technology. Lectures<br />
held at the higher education course of technology are regarded<br />
as the first university lectures in Ljubljana.<br />
The Registrars of the First Slovenian<br />
University<br />
After the Act on the Setting up of the University of the Kingdom<br />
of Serbs, Croats and Slovenes had been adopted, the university’s<br />
registrars were appointed. On the last day of August <strong>1919</strong>, the<br />
Regent appointed the first professors of the newly established<br />
university. The long tradition and expert staff of the Ljubljana<br />
Theological College provided the newly-founded Faculty<br />
of Theology with a good personnel basis. The first three full<br />
professors were chosen among the professors of this institution.<br />
The expert opinions for their appointment were contributed by<br />
the Zagreb Faculty of Theology. Dr. Aleš Ušeničnik, professor of<br />
Dogmatics, was appointed full professor of Philosophy; Dr. Franc<br />
Ušeničnik, professor of Ethics and Pastoral Care, was appointed<br />
full professor of Pastoral Theology; Dr. Ivan Zoré, professor of<br />
Church History and Canon Law, was appointed full professor<br />
of the Faculty of Theology in the same field. There were four full<br />
professors appointed to the Faculty of Law: full professors of<br />
the University of Vienna Dr. Ivan Žolger for International Law,<br />
associate professor of the University of Černovice Dr. Leonid<br />
Pitamic for Administrative Law, private assistant professor of the<br />
University of Zagreb Dr. Bogumil Vošnjak for Public Yugoslav<br />
Law and the custodian of the university library in Prague Dr. Ivan<br />
Žmavc for National Economy. The first teachers’ assembly at the<br />
Faculty of Philosophy was comprised of the full professor of the<br />
University of Černovice, Dr. Josip Plemelj, who was appointed<br />
at the Chair of Mathematics, full professor at the University of<br />
Graz, dr. Rajko Nahtigal for General Yugoslav Philology, private<br />
assistant professor at the University of Graz, Dr. Fran Ramovš for<br />
Slovenian Language and the custodian of the Imperial Library in<br />
Vienna, Dr. Ivan Prijatelj for the History of Slavonic Literature of<br />
the New Period with Special Emphasis on Slovenian Literature.<br />
At the Faculty of Technology, they appointed professors who<br />
had already been teaching at the higher education course in<br />
technology: professor of technology in Vienna, Dr. Rihar<br />
Zupančič for Mathematics, mining councillor of the Institute<br />
of Geology in Vienna Dr. Karel Hinterlechner for Mineralogy<br />
and Petrography, professor of the Vienna grammar school, Dr.<br />
Maks Samec for Chemistry and assistant professor of the Vienna<br />
Faculty of Technology Dr. Milan Vidmar (eng.) for Electrical<br />
Engineering. At the Faculty of Medicine, they appointed two full
professors who were previously both private assistant professors<br />
at the Czech University of Prague: Dr. Albert Botteri for<br />
Ophthalmology and Alfred Šerko (MD and Phd – Philosophy)<br />
for Neurology and Psychiatry. Dr. Janez Plečnik, prosector of the<br />
district hospital in Ljubljana was appointed associate professor<br />
for Pathologic Anatomy.<br />
The Work of the University Council<br />
The setting up of the university slowly brought an end to the work<br />
of the University Commission. In its ten months of operation,<br />
the Commission held nineteen sessions, including two extraordinary<br />
sessions. In September <strong>1919</strong>, there were two more sessions.<br />
The penultimate session on 11 September was also attended by<br />
the newly appointed full professors, who met as the University<br />
Council on 18 September. The University Council became the<br />
highest authority of the newly established university. Under the<br />
chairmanship of Josip Plemelj and with deputy chairman Rihard<br />
Zupančič and manager Fran Ramovš, the Council took over<br />
the operation of the University Commission and managed all<br />
the work for the opening of the university. At its first meeting,<br />
which also included a discussion about the university seal and the<br />
corresponding explanation of Professor Nahtigal, the University<br />
Council unanimously adopted the decision that the official title<br />
would include the noun, university (univerza) and the adjective,<br />
university (univerzitetni), since foreign institutions, which the<br />
university would be in contact with sooner or later, would not<br />
be able to understand the term vseučilišče, as the latter does not<br />
give the true character of the school.<br />
The University Council managed all university and faculty<br />
matters until the Faculty Councils were established and their<br />
rectors and deans elected. It was faced with several difficult<br />
tasks. The facilities for the new university had to be determined,<br />
the teachers’ assembly completed, so that lectures at all main<br />
chairs of all faculties could begin, they had to find apartments in<br />
Ljubljana for the professors, the accommodation and board for<br />
future students had to be regulated and the questions regarding<br />
the legislative matters of the new university were also unresolved.<br />
Article 3 of the Act on the University of Ljubljana stipulated<br />
that the university must be managed according to the act and<br />
decrees of the University of Belgrade as of 27 February 1905 and<br />
23 July <strong>1919</strong> until special acts for the University of Ljubljana<br />
were adopted.<br />
It was Majaron’s opinion that the general decrees were rather<br />
in line with the decrees of the known universities and with the<br />
proposals of the University Commission. This however did<br />
not apply to decrees for individual faculties, especially with<br />
regard to study materials and the organisation of lectures and<br />
exams, and so the Faculty Councils should propose individual<br />
changes. The Faculty Councils of the Faculty of Theology and<br />
95<br />
the Faculty of Medicine would additionally have to prepare<br />
special decrees, as these two faculties were not present at the<br />
University of Belgrade. The Faculty Council of the Faculty of<br />
Theology elaborated a detailed faculty decree and submitted<br />
it to the University Council. In expectation of a forthcoming<br />
University Act and a general University Decree, which would<br />
result in the rearrangement of the Faculty Decrees, the University<br />
Council proposed a postponement until new regulations had<br />
been adopted. In waiting for the new act, the Faculty Council<br />
addressed the Ministry of Education with the request that the<br />
Faculty followed the decrees of the Zagreb Faculty of Theology<br />
until the new University Act was adopted. In June 1920, the<br />
University Council adopted the provisions for certification<br />
examinations for the Ljubljana Faculty as were applied in<br />
Zagreb. Following a decree issued by the Ministry of Education,<br />
the Zagreb viva voce examination order began to be applied as<br />
from 24 December 1920. The Faculty of Law elaborated the plan<br />
for the Decree on the Study of Jurisprudence and Social Sciences<br />
and Theoretical Exams at the University of the Kingdom of<br />
Serbs, Croats and Slovenes in Ljubljana and submitted it to the<br />
district government, which adopted the decree and published<br />
it on 17 April 1929 in the Official Gazette of the District<br />
Government of Slovenia. The new State of Serbs, Croats and<br />
Slovenes decided that until legislation had been unified within<br />
the country, the old legislation should apply. Together with<br />
the knowledge of the Austrian system of legal education, this<br />
was the reason for organising the study similarly to Austrian<br />
universities. Post-war conditions also prevented the direct use<br />
of the Belgrade study order at the Faculty of Philosophy. This<br />
study order did not enable students who had studied at Austrian<br />
universities to conclude their study. In addition, some of these<br />
students had already become candidates for graduation and<br />
had already taught as substitute teachers. The organisation of<br />
secondary schools in Slovenia did not provide employment for<br />
candidates who had graduated in subjects which were not taught<br />
in Slovenian secondary schools or which were taught only to a<br />
smaller extent. With the approval of the University Council,<br />
the Faculty Council thus prepared a new study order, which was<br />
based on the regulations for graduate and professorship exams<br />
valid in pre-war Serbia but it also considered former Austrian<br />
regulations, especially with regard to exam groups. The instructions<br />
at the Faculty of Technology were conducted according to<br />
the plan of the Belgrade Faculty of Technology and technological<br />
colleges in the territory of former Austria. The activity of the<br />
Ljubljana Faculty of Medicine was limited to lectures and exams<br />
of the first viva voce examination in medicine and the study plan<br />
was taken over from the Zagreb Faculty of Medicine. A special<br />
act, which was to regulate the operation of the University of<br />
Ljubljana, was never published, as a unified University Act for<br />
all universities in the country had been under preparation since<br />
March 1920 and was published only in 1930.
In the beginning of October, all faculties prepared their budgets,<br />
which the Ministry in Belgrade reduced and it also stalled with<br />
the final allocation of the approved funds. The students protested<br />
against this and also asked for the prompt appointment of new<br />
professors. The appointments from the end of January 1920<br />
meant that in the second semester, individual chairs would be<br />
filled. In the summer semester of the first academic year, lectures<br />
began at the Faculty of Law.<br />
The winter semester of the first academic year officially began<br />
on 1 December. The first lecture at the University of Ljubljana<br />
was held on 3 December by Prof. Dr. Fran Ramovš – Historic<br />
Grammar of the Slovenian Language. Lectures and practical<br />
work were held until 15 March and the summer semester began<br />
on 6 April and lasted until 30 June. At the end of the first<br />
academic year, the crown prince and regent Alexander visited the<br />
University of Ljubljana as part of his tour of Slovenian towns.<br />
The Completion of the University<br />
At the meeting of the University Council on 12 November,<br />
the first permanent university office-holders were elected. Josip<br />
Plemelj became the first rector of the university and Rihard<br />
Zupančič was elected vice-rector. The faculties elected their first<br />
deans and vice-deans. Prof. Rajko Nahtigal was elected dean<br />
of the Faculty of Philosophy and Prof. Ivan Prijatelj vice-dean,<br />
Prof. Alfred Šerko became dean of the Faculty of Medicine<br />
and Prof. Albert Botteri vice-dean, the dean of the Faculty of<br />
Technology was Prof. Karl Hinterlechner and vice-dean Prof.<br />
Maks Samec; Prof. Franc Ušeničnik was elected dean of the<br />
Faculty of Theology and Prof. Janez Zorè vice-dean. The Faculty<br />
Council of the Faculty of Law met in Paris, where its members<br />
still operated within the peace delegation. Prof. Leonid Pitamic<br />
was elected dean and Prof. Gregor Krek vice-dean. Professor<br />
Pitamic returned to his homeland in the beginning of January<br />
and took over the further organisational work for the faculty.<br />
After the deans had been elected, a University Administration<br />
was set up. It was comprised of the rector as the chairman and<br />
of the deans of all the faculties. This administration took over<br />
all the tasks from the University Council, which had been<br />
stipulated by the Act at the University of Belgrade: to attend<br />
to all financial matters of the university, its assets, facility and<br />
other facilities, which were needed to hold lectures, to decide<br />
on granting state subsidies to students, to propose officials to<br />
the Ministry of Education and to attend to the appointment of<br />
part-time teaching staff.<br />
During the winter semester, individual Faculty Councils,<br />
together with the University Council, tried to staff the faculties<br />
so as to occupy all the urgently needed chairs. At the Faculty<br />
of Philosophy, the registrars were joined by Dr. Artur Gavazzi<br />
as full professor for Geography and the associate professors Dr.<br />
96<br />
Ljudmil Hauptman for History of the Middle Ages, Dr. Nikola<br />
Radojčič for History of the Serbs and Croats, Dr. Karel Ozvald<br />
for Pedagogy, Dr. Marijan Salopek for Geology and Dr. Jovan<br />
Hadži for Zoology. Dr. Jakob Kelemina and Dr. Izidor Cankar<br />
were appointed assistant professors for Germanic Philology<br />
and Art History respectively. The part-time professors were<br />
Dr. Ivan Lunjak for Classical Philology and Dr. Josip Mantuani<br />
for History of Antique Art and Archaeology and the part-time<br />
teachers were Dr. Josip Pipenbacher for the Introductory Seminar<br />
Course in Latin and Dr. Josip Debevec for the Introductory<br />
Seminar Course in Greek. The Faculty Council of the Faculty<br />
of Philosophy granted extraordinary lectures on Theoretic<br />
Philosophy to be held by Dr. France Weber, a private assistant<br />
professor from the University of Zagreb and Botany was taught<br />
five hours a week by the visiting professor Dr. Franc Jesenko, full<br />
professor of the Faculty of Forestry and Economy in Zagreb.<br />
From the four registrars of the Faculty of Law, Ivan Žmavc,<br />
librarian of the University of Prague, did not accept the<br />
appointment and remained in Prague. Professor Bogumil Vošnjak<br />
as well did not assume his position, as he was elected member of<br />
the constitutional council and thus appointed as ambassador to<br />
Prague. In the first or summer semester at the Faculty of Law,<br />
Ivan Žolger did not yet hold lectures, as he was still involved<br />
with the peace delegation in Paris. In the first academic year,<br />
the following professors were appointed full professors at the<br />
Faculty of Law: Dr. Gregor Krek for Roman and Citizen Law,<br />
Dr. Anton Skumovič for Roman Law and Civil Legal Order,<br />
Dr. Metod Dolenc for Criminal Law and Criminal Legal Order<br />
and Dr. Franc Eller for Financial Law and Financial Science. Dr.<br />
Rado Kušej was appointed associate professor for Canon Law<br />
and the part-time professors Dr. Janko Polenc and Dr. Milan<br />
Škerlj began lecturing Criminal Law and Yugoslav Legal History<br />
and Commercial Law and Laws on Bills of Exchange respectively.<br />
Other part-time teachers holding lectures were Dr. Stanko<br />
Lapajne for International Private and Criminal Law and Dr.<br />
Bogumil Senekovič and Dr. Henrik Steska for Administrative<br />
Law.<br />
In addition to its three registrars, the Faculty of Medicine was<br />
expanded to include the part-time teachers Dr. Pavel Grošelj,<br />
who held lectures on Bibliology (Bibliography) and Dr. Josip<br />
Reisner for Physics.<br />
During the first academic year at the Faculty of Technology,<br />
Dr. Alojz Král was appointed associate professor for Technical<br />
Mechanics, assistant professor Ivan Vurnik lectured on Civil<br />
Engineering and part-time professor Ivan Arh on Surveying.<br />
Part-time teachers at the Faculty of Technology were Josip Mazi<br />
for Descriptive Geometry, Leo Novak for Lower Geodesy, Rado<br />
Kregar for Geodetic Drawing, Alfonz Gspan for Techniques<br />
of the Land Register, Ciril Pirc for Spherical Astronomy, Dr.<br />
Valentin Kušar for Physics, Dr. Marij Rebek for Chemistry, Josip<br />
Zidanšek for Agriculture, Dr. Milan Škerlj, who gave lectures on
Fundamental Teachings of Valid Civil Law for Technologists, Dr.<br />
Edvard Pajnič for Laws and Decrees for Geodesists, Ivan Škarja<br />
for Administrative Law, Dr. Albin Kandare for Bookkeeping,<br />
Dr. Otmar Krajec for Hygiene, Dr. Mavricij Rus for First Aid<br />
and Stane Premelč for Mechanical Technology..<br />
There were two more full professors appointed to the Faculty<br />
of Theology: Dr. Josip Srebrnič for Old Christian Literature<br />
and History of Greek and Slavic Churches and Dr. Franc Grivec<br />
for Fundamental Theology. The part-time professors were Dr.<br />
Franc Lukman for Historic Dogmatics and Dr. Matija Slavič<br />
for Biblical Sciences of the Old Testament. Assistant professor<br />
Dr. Andrej Snoj held lectures on Biblical Sciences of the New<br />
Testament and the part-time professors Dr. Gregor Rožman and<br />
Dr. Josip Ujčič held lectures on Canon Law and Moral Theology<br />
respectively. The part-time teachers at the Faculty of Theology<br />
were Dr. Janez Fabijan for Systematic Dogmatics, Dr. Josip<br />
Demšar for Catechetics and Pedagogy, Dr. Stanko Premrl for<br />
Church Music, Dr. Mihael Opeka for Homiletics and Dr. Franc<br />
Kimovec for Christian Archaeology and Church Art.<br />
Facilities<br />
In March <strong>1919</strong>, the University Commission appointed a new<br />
sub-commission for the premises of the university whose task<br />
was to find an appropriate facility which would temporarily<br />
accommodate the University of Ljubljana. At its meetings, the<br />
Commission came to the conclusion that in Ljubljana, private<br />
apartments and public buildings were full and therefore no other<br />
buildings could be considered than barracks. There were six<br />
barracks in Ljubljana at the time and the Commission believed<br />
that one could be allocated to the University. The new facility of<br />
the Home Guard barracks seemed to be the most appropriate,<br />
as it was located close to the district hospital, which would be<br />
especially appropriate for the Faculty of Medicine. There were<br />
95 rooms on three floors and the Commission believed that<br />
these could temporarily accommodate four faculties, while the<br />
Faculty of Theology would be located in the former students’<br />
hostel, Alojzijevišče. The sub-commission was aware that this<br />
proposal interfered with the military sphere but it believed<br />
that the competent military circles would gladly welcome the<br />
intention that the Slovenian race within the triunity of nations<br />
would get its deserved 'cultural fireside' as soon as possible.<br />
The University Commission repeatedly sent reminders to the<br />
Minister of Defence, General Hadžič in Belgrade, who finally<br />
answered that this decision could only be taken by the military<br />
commander in Ljubljana. On 21 September, the delegation of<br />
the University Council visited General Smiljanič asking him to<br />
allow the university to be located in the former Austrian Home<br />
Guard barracks. His answer was a negative one. The Ljubljana<br />
government later offered the University the Provincial Mansion<br />
97<br />
and the facility of the Trade School. The University was not too<br />
enthusiastic about these facilities, as it was more interested in<br />
the grammar school and the institution for the deaf and dumb.<br />
The university finally settled on the second option and part of<br />
the first floor of the Provincial Mansion accommodating the<br />
Faculty of Philosophy and the Faculty of Law together with<br />
individual university offices (the Rectorate, four Dean’s Offices,<br />
accounting and enrolment office). At the Provincial Mansion,<br />
the University occupied 24 rooms and studies. The Faculty of<br />
Technology, whose course in technology was already held at the<br />
Trade School, was given eight rooms for the first academic year<br />
at that facility and in addition occupied half of the basement area<br />
in the facility of the grammar school, which were offered to the<br />
Institute for Chemistry free of charge by 'Kranjska hranilnica'.<br />
The University concluded a tenancy agreement with the bishop’s<br />
ordinary office to accommodate the Faculty of Theology at the<br />
former students’ hostel Alojzijevišče. By the time the lectures<br />
began, the faculty had prepared two lecture halls and a teachers’<br />
room, while the other rooms for the Faculty’s first academic year<br />
were located in the Bishop’s Seminary together with the Dean’s<br />
Office. The Faculty of Medicine was located in the pathology<br />
ward of the district hospital to which was added an additional<br />
floor, while the basements had been refurbished. In spring 1920,<br />
the construction of a new Anatomic and Physiological Institute<br />
began behind the pathology building along Zaloška cesta. The<br />
Faculty of Law had two lecture halls at the Provincial Mansion<br />
along with one meeting room, which they also used for lectures.<br />
The university’s facilities in its first academic year did not meet<br />
its needs, so lectures were also held in the museum and in<br />
different secondary schools when these facilities were available.<br />
Even bigger problems became evident for the next academic<br />
year and due to the lack of facilities, there was even a one-day<br />
strike by the students. The University Council tried to enable<br />
the University to be given the entire Provincial Mansion, while<br />
they saw the final solution to the problem in the construction<br />
of a new university facility with a pavilion construction, which<br />
would enable the university to be constructed gradually.<br />
The Library<br />
When final preparations for the setting up of the University of<br />
Ljubljana began with the appointment of the sub-commissions<br />
with the University Commission in March <strong>1919</strong>, they also set<br />
up a sub-commission for the university library, which discussed<br />
three different concepts of a future university library by the<br />
summer of <strong>1919</strong>. The first proposal foresaw that the university<br />
library would acquire its initial funds by connecting the library<br />
material of all public libraries and archives in the Slovenian<br />
territory. The second proposal spoke in favour of developing<br />
individual institute libraries without a central university
library, which was supposed to be the best foundation for the<br />
university’s scientific work. The third proposal, which had been<br />
submitted by the department for the university library, was the<br />
revitalisation of the national study library, the former lyceum<br />
library, which was the first public library in Ljubljana and whose<br />
rich and scientific funds made it a good basis for a university<br />
library. The national study library was planned to remain in<br />
its old facility, while new facilities were to be prepared and<br />
equipped in the facility of the university with all new materials<br />
for the future university library. The reasons why a library had<br />
not been set up together with the setting up of the university,<br />
were probably formal in nature, as the Belgrade Statute did not<br />
foresee a university library and such a library could therefore<br />
only be set up with a special act. Faculties, seminaries and<br />
institutes began setting up their own libraries to serve the needs<br />
of students and professors. The professors themselves saw to the<br />
acquisition of the necessary professional literature from abroad.<br />
They used their connections to obtain collections and books for<br />
free or they purchased them underneath the counter at a low<br />
price. And this was done at a time when they could not even<br />
be sure whether they would themselves be provided with the<br />
most modest material existence. Karel Hinterlechner proposed<br />
and purchased part of the private library of the retired principal<br />
of the National Institute of Geology in Vienna, Guidon Stache<br />
for 3,000 Kroner. The library contained several documents<br />
relating to the Slovenian territory, as Stache operated as a<br />
geologist in Slovenia almost all of his life. When moving from<br />
Vienna to Ljubljana, Professor Maks Samec followed the order<br />
of Commissioner Verstovšek and purchased books and teaching<br />
aids for the course according to the list prepared by the assembly<br />
of assistant professors. When travelling to the Peace Conference<br />
in Paris as a district courier, Professor Zupančič purchased books<br />
in the value of 525 F. In the beginning of 1920, the seminar for<br />
Slavonic Philology was awarded part of the library of Slovenska<br />
Matica and of the philologist Dr. Maks Pleteršnik.<br />
Enrolment in the First Academic Year and<br />
the First Generation of Students<br />
In autumn <strong>1919</strong>, preparations for the work of the first Slovenian<br />
university were successful to the extent that they enabled the<br />
University Council to publish the beginning of the enrolment<br />
period in the winter semester of the first academic year, which<br />
took place from 15 November to 1 December. This call for<br />
enrolment was published on 9 October in the daily newspapers.<br />
The University Council of the University of the State of Serbs,<br />
Croats and Slovenes somewhat changed the enrolment provisions<br />
of the Belgrade university decree at its meeting on 10 October<br />
<strong>1919</strong> and issued slightly adapted enrolment instructions. These<br />
stipulated that in order to enrol in full-time studies, the candidates<br />
98<br />
first had to submit the school leaving examination to the faculty<br />
dean or a leaving certificate, if they had already been enrolled<br />
at a different university. If all conditions for enrolment were<br />
met, the dean confirmed the acknowledgment of the acceptance<br />
form. The students then had to fill out a special application form<br />
for each lecture. They then went to the university office with all<br />
the filled out forms and there they were entered in the university<br />
register on the basis of the acknowledgment of the acceptance<br />
form confirmed by the dean. The university office kept the report<br />
card and the student received a record of his/her study. He also<br />
had to pay the enrolment fee. The same procedure applied to<br />
the enrolment of part-time students, who however did not hold<br />
a record of study but entered the lectures in a special form.<br />
Part-time students were not enrolled and could not take exams.<br />
694 students enrolled in the first semester: 244 in the Faculty of<br />
Philosophy, 67 in the Faculty of Medicine, 282 in the Faculty of<br />
Technology and 101 in the Faculty of Theology. At the Faculty<br />
of Philosophy and at the Faculty of Theology, lectures began<br />
for all semesters, in the Faculty of Medicine for the first and in<br />
the Faculty of Technology for the first and third semester. In<br />
the summer semester, the Faculty of Law with its 241 enrolled<br />
students began its full operation. All together, there were already<br />
763 students enrolled in the summer semester. The majority of<br />
the students were male. In the winter semester, there were 18<br />
female full-time students (10 at the Faculty of Philosophy, 6 at<br />
the Faculty of Medicine and 2 at the Faculty of Technology).<br />
There were also 6 female students enrolled part-time at the<br />
Faculty of Philosophy. In the summer semester, the number<br />
of female students increased to 21 with two full-time female<br />
students enrolling in the Faculty of Law and three in the Faculty<br />
of Technology. There were also 4 part-time female students at<br />
the Faculty of Philosophy, which increased the number of female<br />
students to 25. There was only a small number of part-time<br />
students, 24 in the winter and 25 in the summer semester.<br />
With regard to the nationality of the students who were not<br />
Slovenes, there were 1 Serbian, 23 Croatian, 1 German and 1<br />
Polish student enrolled in the winter semester and 4 Serbian, 24<br />
Croatian, 4 German, 1 Polish and 1 Russian student enrolled in<br />
the summer semester.<br />
In his book Slovensko študentsko gibanje <strong>1919</strong>-1941, Slavko<br />
Kremenšek stated that the age difference among students was<br />
substantial. Approximately one half of the students came directly<br />
from secondary schools, while the remaining group counted<br />
years that had been lost due to no fault of their own. These<br />
students came from foreign universities. The philosophers and<br />
lawyers mostly came from Zagreb, Vienna and Prague, while the<br />
philosophers also studied in Graz. The Faculty of Technology<br />
included students, who had previously studied in Zagreb,<br />
Vienna and Graz. According to their year of birth and the time<br />
that they graduated from the secondary schools, these students<br />
were younger than the law students, which was mostly due to the
consequence of enrolment only in the first two grades. One half<br />
of the generation who had enrolled in the Faculty of Philosophy<br />
had already graduated from secondary school after the war. Only<br />
the theologians were able to study at home before the university<br />
had been set up – they had studied at the Ljubljana Theological<br />
College. The youngest were medical students, as two thirds were<br />
post-war graduates.<br />
The students, who came to Ljubljana as the new university<br />
centre from foreign universities, brought the tradition of student<br />
organisations. Already in the first academic year, there were<br />
eleven student organisations confirmed: the Benefit Society of<br />
Yugoslav Academics in Ljubljana, which managed the Academic<br />
Home and the refectory, the Association of Students of the<br />
Faculty of Philosophy in Ljubljana, the Association of Students<br />
of the Faculty of Law in Ljubljana, the Association of Yugoslav<br />
Medical Students in Ljubljana, the Academic Society of Yugoslav<br />
Technologists in Ljubljana, the Cyril Association of Theologians<br />
of Ljubljana, the Association of Yugoslav Refugee Academics,<br />
Ljubljana Section, the Jadran Yugoslav Progressive Academic<br />
Society, the 'Vstajenje' Academic Society, the Yugoslav Academic<br />
Sports Club and the Danica Yugoslav Catholic Academic Society<br />
in Ljubljana.<br />
Judging from their place of birth, Kremenšek found that the<br />
first generation of students in Ljubljana included all Slovenian<br />
regions with the exception of Prekmurje. Students from Koroška<br />
were rare, while the vicinity of the University of Zagreb retained<br />
more students from the Štajerska region than from other regions.<br />
Compared to the conditions before the war, the setting up of<br />
the University of Ljubljana increased interest in the study of<br />
medicine and technology.<br />
The setting up of the university brought higher education<br />
closer to Slovenian students, as numerous students, who would<br />
otherwise had not gone to study abroad, were able to enrol in the<br />
University of Ljubljana.<br />
99<br />
Sources<br />
Arhiv Republike Slovenije (AS) [Archives of the Republic of<br />
Slovenia]:<br />
Vseučiliška komisija pri Deželni vladi za Slovenijo, [The<br />
University Commission at the District Government of Slovenia],<br />
(AS 100).<br />
Zgodovinski arhiv in muzej <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong> [The<br />
Historical Archives and Museum of the University of Ljubljana]<br />
(ZAMU):<br />
Splošni spisi Rektorata za leti <strong>1919</strong> in 1920 [The General<br />
Documents of the Rectorate for the Years <strong>1919</strong> and 1920],<br />
(ZAMU IV),<br />
zapisniki sej Univerzitetnega sveta za študijsko leto <strong>1919</strong>/20<br />
[Minutes of the University Council Meetings for the <strong>1919</strong>/20<br />
Academic Year], (ZAMU IV),<br />
zapisniki sej Univerzitetne uprave za študijsko leto <strong>1919</strong>/20<br />
[Minutes of the University Management Board Meetings for the<br />
<strong>1919</strong>/20 Academic Year], (ZAMU IV).
Literature<br />
Benedetič, Ana. Pot do slovenske univerze [The Path to the<br />
Slovenian University]. Ljubljana: Partizanska knjiga, 1981.<br />
Benedetič, Ana. Poti do univerze [The Paths to the Slovenian<br />
University]. Ljubljana: Studia humanitatis, 1999.<br />
Dolenc, Ervin. Karel Verstovšek kot poverjenik za uk in<br />
bogočastje v narodni in deželni vladi v <strong>Ljubljani</strong> 1918-1920<br />
[Karel Verstovšek as the Commissioner for Education and<br />
Religious Affairs with the National and District Government in<br />
Ljubljana 1918-1920]. In: Časopis za zgodovino in narodopisje,<br />
No. 2, 1995, p. 284-291.<br />
Kremenšek, Slavko. Slovensko študentovsko gibanje <strong>1919</strong>-1941<br />
[The Slovenian Student Movement <strong>1919</strong>-1941]. Ljubljana:<br />
Mladinska knjiga, 1972.<br />
Kremenšek, Slavko. Študentsko gibanje od ustanovitve univerze<br />
do druge vojne [The Student Movement from the Setting Up<br />
of the University to World War II]. In: Petdeset let slovenske<br />
univerze v <strong>Ljubljani</strong>: <strong>1919</strong> -1969. Ljubljana: <strong>Univerza</strong>, 1969, p.<br />
93-117.<br />
Mikuž, Metod. Gradivo za zgodovino univerze v letih<br />
<strong>1919</strong>-1945 [Material for the History of the University in the<br />
years <strong>1919</strong>-1945]. In: Petdeset let slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong>:<br />
<strong>1919</strong>- 1969. Ljubljana: <strong>Univerza</strong>, 1969, p. 53-92.<br />
Polec, Janko. višje šolstvo v preteklosti in borba za slovensko<br />
univerzo [Ljubljana's Higher Education Studies in the Past and<br />
the Struggle for a Slovenian University]. In: Zgodovina slovenske<br />
univerze v <strong>Ljubljani</strong> do leta 1929. Ljubljana: Rektorat <strong>Univerze</strong><br />
Kralja Aleksandra prvega v <strong>Ljubljani</strong>, 1929, p. 3-189.<br />
Simič, Vladimir. Pravna fakulteta [The Faculty of Law]. In: 90<br />
let <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong>: med tradicijo in izzivi časa. Ljubljana:<br />
Rektorat <strong>Univerze</strong>, 2009, p. 622–637.<br />
Stiplovšek, Miroslav. Vloga dr Karla Verstovška pri ustanovitvi<br />
slovenske univerze leta <strong>1919</strong> [The Role of Dr. Karel Verstovšek in<br />
the Setting Up of the Slovenian University in <strong>1919</strong>]. In: Časopis<br />
za zgodovino in narodopisje, No. 2, 1995, p. 292-311.<br />
Šetinc, Lenart. Narodna in univerzitetna knjižnica [National<br />
and University Library]. In: 90 let <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong>: med<br />
tradicijo in izzivi časa. Ljubljana: Rektorat <strong>Univerze</strong>, 2009, p.<br />
711–727.<br />
100<br />
Zgodovina slovenske univerze v <strong>Ljubljani</strong> do leta 1929 [The<br />
History of the Slovenian University in Ljubljana until 1929].<br />
Ljubljana: Rektorat <strong>Univerze</strong> Kralja Aleksandra prvega v<br />
<strong>Ljubljani</strong>, 1929.<br />
Zupanič Slavec, Zvonka. Medicinska fakulteta [The Faculty<br />
of Medicine]. In: 90 let <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong>: med tradicijo in<br />
izzivi časa. Ljubljana: Rektorat <strong>Univerze</strong>, 2009, p. 550–567.
<strong>Ustanovitev</strong> <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong> v <strong>letu</strong> <strong>1919</strong><br />
Razstava <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong><br />
(Zgodovinskega arhiva in muzeja <strong>Univerze</strong>)<br />
v prostorih rektorata <strong>Univerze</strong>,<br />
Kongresni trg 12, Ljubljana<br />
Zasnova razstave in kataloga:<br />
dr. Jože Ciperle, muzejski svetovalec, vodja Arhivsko-muzejske službe <strong>Univerze</strong><br />
Tatjana Dekleva, arhivska svetovalka, samostojna svetovalka <strong>Univerze</strong><br />
Urednik kataloga: dr. Jože Ciperle<br />
Uvod v katalog: dr. Jože Ciperle<br />
Avtorja besedil:<br />
dr. Jože Ciperle, Po poti do univerze v <strong>Ljubljani</strong><br />
dr. Jože Ciperle, Auf dem Weg zur Universität Ljubljana<br />
dr. Jože Ciperle, On the Path to the University of Ljubljana<br />
Tatjana Dekleva, <strong>Ustanovitev</strong> univerze v <strong>Ljubljani</strong><br />
Tatjana Dekleva, Gründung der Universität Ljubljana<br />
Tatjana Dekleva, The Setting Up of the University of Ljubljana<br />
Avtorja razstave: dr. Jože Ciperle, Tatjana Dekleva<br />
Jezikovni pregled besedil: dr. Jožica Narat, Jakob Müller<br />
Prevod v nemščino in angleščino: Prevajalska agencija Alkemist, Ljubljana<br />
Likovno oblikovanje razstave in grafično oblikovanje kataloga: Rogač RMV, d.o.o., Ljubljana<br />
Izdala in založila: <strong>Univerza</strong> v <strong>Ljubljani</strong><br />
Zanjo: prof. dr. Radovan Stanislav Pejovnik, rektor<br />
Naklada: 1000 izvodov<br />
Tisk: Collegium Graphicum, d.o.o., Ljubljana<br />
© <strong>Univerza</strong> v <strong>Ljubljani</strong>, Arhivsko-muzejska služba<br />
Razstavo in katalog sofinancira Ministrstvo za kulturo Republike Slovenije.<br />
V skladu z določili Zakona o avtorskih in sorodnih pravicah je brez pisnega dovoljenja izdajatelja<br />
in založnika prepovedano kakršno koli reproduciranje te publikacije oz. katerega njenih delov.<br />
Ljubljana, 2009<br />
CIP - Kataložni zapis o publikaciji<br />
Narodna in univerzitetna knjižnica, Ljubljana<br />
378.4(497.4Ljubljana)(091)(083.824)<br />
UNIVERZA (Ljubljana)<br />
<strong>Ustanovitev</strong> <strong>Univerze</strong> v <strong>Ljubljani</strong> v <strong>letu</strong> <strong>1919</strong> : občasna razstava<br />
od decembra 2009 do februarja 2010 / [avtorja besedil Jože Ciperle,<br />
Tatjana Dekleva ; urednik kataloga, uvod v katalog Jože Ciperle ;<br />
prevod v nemščino in angleščino prevajalska agencija Alkemist]. - V<br />
<strong>Ljubljani</strong> : <strong>Univerza</strong>, 2009<br />
ISBN 978-961-6410-25-0<br />
1. Gl. stv. nasl. 2. Ciperle, Jože<br />
248441088
Naslovnica prve knjige promocijskega protokola doktorandov ljubljanske univerze.<br />
NA OVITKU ZADAJ: Svečana listina ljubljanske univerze o podelitvi častnega doktorata dr. Danilu Majaronu z dne<br />
22. junija 1929.
ISBN 978-961-6410-25-0