You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
4<br />
Anmeldels<strong>er</strong> af ny litt<strong>er</strong>atur 17. årgang dec. 2003<br />
Ursula Andkjær Olsen Yann Martel Dan Turèll Selma Lag<strong>er</strong>löf<br />
Antonio Muños Molina Lone Hørslev Klaus Rifbj<strong>er</strong>g Poul Vad<br />
Johannes L. Madsen Stand In: Hvad <strong>er</strong> que<strong>er</strong> teori?
2<br />
Or<strong>det</strong> <strong>er</strong> frit<br />
Sandheden <strong>er</strong> krigens første off<strong>er</strong>, sig<strong>er</strong><br />
man. Når tropp<strong>er</strong> rykk<strong>er</strong> frem, <strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
<strong>ikke</strong> kun fjendeland, d<strong>er</strong> kæmpes om;<br />
magten ov<strong>er</strong> <strong>det</strong> frie ord <strong>og</strong> d<strong>er</strong>med<br />
retten til at fortælle <strong>og</strong> fortolke historien<br />
både und<strong>er</strong> <strong>og</strong> eft<strong>er</strong> slaget <strong>er</strong> et værdifuldt<br />
krigsbytte. For or<strong>det</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong> farligste<br />
våben af alle. Ord kan styre budskab<strong>er</strong>,<br />
<strong>og</strong> ord <strong>er</strong> blændende til at<br />
und<strong>er</strong>trykke med.<br />
På samme måde lid<strong>er</strong> mangfoldigheden<br />
ofte i <strong>det</strong> totalitæres skygge. I et<br />
brutalt regime <strong>er</strong> <strong>det</strong> tydeligst – h<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong> institution<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> alene <strong>er</strong> til for at<br />
sikre, at sandheden relativ<strong>er</strong>es, <strong>og</strong> <strong>det</strong><br />
aparte gemmes væk.<br />
I demokratiet d<strong>er</strong>imod lev<strong>er</strong> sandhed<strong>er</strong>ne<br />
<strong>og</strong> mangfoldigheden. Ell<strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
vil vi i hv<strong>er</strong>t fald g<strong>er</strong>ne tro på, at de<br />
gør. Tro på at selv om fl<strong>er</strong>tallet sidd<strong>er</strong><br />
på flæsket <strong>og</strong> styr<strong>er</strong> showet, så kan<br />
spejd<strong>er</strong>ne, filatelist<strong>er</strong>ne, flipp<strong>er</strong>ne,<br />
nazist<strong>er</strong>ne <strong>og</strong> alle de andre minoritet<strong>er</strong><br />
få lov at skræppe op i hjørn<strong>er</strong>ne <strong>og</strong><br />
danse cancan på bordene – så længe<br />
de <strong>ikke</strong> forstyrr<strong>er</strong> naboen ell<strong>er</strong> jokk<strong>er</strong><br />
uskyldige ov<strong>er</strong> tæ<strong>er</strong>ne.<br />
Hvorfor pludselig alle disse fine ord<br />
om mangfoldighed <strong>og</strong> <strong>det</strong> frie ord? På<br />
et tidspunkt, hvor mening<strong>er</strong> brydes<br />
som aldrig før i en kultur- <strong>og</strong> værdikamp,<br />
kan de synes unødvendige. Hvor<br />
ideol<strong>og</strong>iske diskussion<strong>er</strong> har sat gang i<br />
en offentlig debat, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> sjældent<br />
vital, <strong>er</strong> or<strong>det</strong> da i all<strong>er</strong>højeste grad<br />
frit. Ja, <strong>det</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong> vel. Og så alligevel.<br />
For godt en måned siden indgik reg<strong>er</strong>ingen<br />
et forlig med Dansk Folkeparti<br />
<strong>og</strong> Det Radikale Venstre om at fj<strong>er</strong>ne<br />
portostøtten. Fagblade <strong>og</strong> magasin<strong>er</strong><br />
har i mange år kunne modtage støtte<br />
til postomdeling, hvis de lod Post-<br />
Danmarks bude bære d<strong>er</strong>es blade rundt<br />
i lan<strong>det</strong>. Men sådan ville de fire forligsparti<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong>, at <strong>det</strong> skulle være læng<strong>er</strong>e.<br />
180 million<strong>er</strong> kron<strong>er</strong> sparede de<br />
på at skære støtten væk til magasin<strong>er</strong><br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
som Jazz Special, Spejd<strong>er</strong>bla<strong>det</strong>, SiDs<br />
fagblad <strong>og</strong> dusinvis af andre. En støtte<br />
d<strong>er</strong> har været en stor økonomisk hjælp<br />
for mange, <strong>ikke</strong> mindst for et magasin<br />
som <strong>Standart</strong>, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> en ulønnet fritidsbeskæftigelse<br />
for redaktionen såvel<br />
som for skribent<strong>er</strong>, <strong>og</strong> hvor netop<br />
udgift<strong>er</strong>ne til forsendelse <strong>er</strong> en tung<br />
post på budgettet. Men nu <strong>er</strong> d<strong>er</strong> lukket<br />
for portostøtte-hanen. Godt nok<br />
blev d<strong>er</strong> samtidig med besparelsen<br />
oprettet en pulje på 30 million<strong>er</strong> kron<strong>er</strong>,<br />
som tildeles særligt udvalgte<br />
blade. Men 30 <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> lig 180, <strong>det</strong> ved<br />
enhv<strong>er</strong> kassemest<strong>er</strong> på et hvilket som<br />
helst lille magasin.<br />
Det <strong>er</strong> endnu for tidligt at sige, hvilke<br />
konsekvens<strong>er</strong> afskaffelsen af portostøtten<br />
vil have for de mange blade,<br />
d<strong>er</strong> har nydt godt af den. N<strong>og</strong>le vil helt<br />
sikk<strong>er</strong>t lukke, andre må skære kraftigt i<br />
udgift<strong>er</strong>ne. For <strong>Standart</strong> bliv<strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
omkring 8.000 kron<strong>er</strong> dyr<strong>er</strong>e p<strong>er</strong> numm<strong>er</strong><br />
at sende bla<strong>det</strong> ud. Det sig<strong>er</strong> sig<br />
selv, at <strong>det</strong> <strong>er</strong> en drastisk forøgelse af<br />
produktionsomkostning<strong>er</strong>ne for et lille<br />
blad som vores. Det kan i sidste ende<br />
betyde abonnementsstigning<strong>er</strong>, men vi<br />
håb<strong>er</strong> <strong>og</strong> tror <strong>ikke</strong>, at <strong>det</strong> bliv<strong>er</strong> nødvendigt.<br />
I ste<strong>det</strong> forsøg<strong>er</strong> vi blandt<br />
an<strong>det</strong> at gøre m<strong>er</strong>e reklame for bla<strong>det</strong>,<br />
så fl<strong>er</strong>e lær<strong>er</strong> <strong>det</strong> at kende <strong>og</strong> får lyst<br />
til at abonn<strong>er</strong>e.<br />
Ifølge politik<strong>er</strong>ne spares portostøtten<br />
væk, fordi postmarke<strong>det</strong> skal lib<strong>er</strong>alis<strong>er</strong>es,<br />
<strong>og</strong> på et postmarked kan én<br />
virksomhed <strong>ikke</strong> modtage støtte, hvis<br />
<strong>ikke</strong> <strong>og</strong>så alle andre får <strong>det</strong>. Et argument<br />
d<strong>er</strong> <strong>er</strong> til at forstå. Lige vilkår for<br />
alle. Men hvordan så forsvare puljen<br />
på de 30 million<strong>er</strong>? Er <strong>det</strong> <strong>ikke</strong> konkurrenceforvridende,<br />
at kun n<strong>og</strong>le<br />
blade får penge fra den pulje?<br />
Nej, ærlig talt – fj<strong>er</strong>nelsen af portostøtten<br />
kan <strong>ikke</strong> kun forklares med, at<br />
den <strong>er</strong> i strid med n<strong>og</strong>le konkurrenc<strong>er</strong>egl<strong>er</strong>.<br />
For <strong>det</strong> lugt<strong>er</strong> langt væk af, at<br />
d<strong>er</strong> ligg<strong>er</strong> en helt anden <strong>og</strong> m<strong>er</strong>e skjult<br />
dagsorden bag besparelsen. Langt<br />
hovedparten af de 180 million<strong>er</strong> kron<strong>er</strong><br />
går nemlig til én bestemt type<br />
blade – fagbladene. De borg<strong>er</strong>lige parti<strong>er</strong><br />
kan med et enkelt pennestrøg lukke<br />
munden på en del af den oppositionelle<br />
presse – ell<strong>er</strong> i hv<strong>er</strong>t fald gøre <strong>det</strong> en<br />
hel del dyr<strong>er</strong>e at mene n<strong>og</strong>et på tryk.<br />
Og så <strong>er</strong> vi tilbage ved <strong>det</strong> frie ord <strong>og</strong><br />
mangfoldigheden. For uanset at<br />
størstedelen af portostøtten <strong>er</strong> gået til<br />
blade, d<strong>er</strong> har et bestemt – <strong>og</strong> <strong>det</strong><br />
samme – politiske standpunkt, så får<br />
<strong>det</strong> konsekvens<strong>er</strong> at fj<strong>er</strong>ne støtten.<br />
Ifølge medieforsk<strong>er</strong>en Michael Bruun<br />
And<strong>er</strong>sen fra Roskilde Univ<strong>er</strong>sitetscent<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> lavet und<strong>er</strong>søgels<strong>er</strong><br />
om, hvor stor en rolle fagblade <strong>og</strong><br />
magasin<strong>er</strong> spill<strong>er</strong> i medielandskabet <strong>og</strong><br />
d<strong>er</strong>med, hvor stor betydning de har for<br />
mangfoldigheden i eksempelvis den<br />
politiske debat. Men betydning har de,<br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong> evident.<br />
Men <strong>det</strong> <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> kun den politiske<br />
debat, d<strong>er</strong> får et hårdt stød til nyrene.<br />
S<strong>er</strong> man bort fra de store fagblade, d<strong>er</strong><br />
har oplag på mange tusind<strong>er</strong> <strong>og</strong> som<br />
har redaktion<strong>er</strong> med adskillige fastansatte,<br />
så <strong>er</strong> langt de fleste af de blade,<br />
d<strong>er</strong> bliv<strong>er</strong> ramt af den manglende portostøtte,<br />
blade som <strong>Standart</strong>. Små<br />
nicheblade, d<strong>er</strong> fung<strong>er</strong><strong>er</strong> som samlingspunkt<br />
for bilentusiast<strong>er</strong>, lystfisk<strong>er</strong>e<br />
– <strong>og</strong> b<strong>og</strong>orme, for bare at nævne<br />
n<strong>og</strong>le få. Men endnu vigtig<strong>er</strong>e; de <strong>er</strong><br />
<strong>og</strong>så et vigtigt sted for vidensdeling. Et<br />
sted hvor man kan blive kl<strong>og</strong><strong>er</strong>e, blive<br />
udfordret, få faglige input, debatt<strong>er</strong>e –<br />
kort sagt et sted hvor d<strong>er</strong> <strong>er</strong> plads til<br />
nuanc<strong>er</strong>ne.<br />
I forsøget på at ramme en oppositionel<br />
presse har man såret en række<br />
andre blade <strong>og</strong> magasin<strong>er</strong>. Men vigtigst<br />
af alt; man har såret <strong>det</strong> frie ord <strong>og</strong><br />
mangfoldigheden. I en tid med stigende<br />
monopolis<strong>er</strong>ing i mediev<strong>er</strong>denen <strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> et alvorligt problem, at et politisk<br />
fl<strong>er</strong>tal i Folketinget <strong>ikke</strong> priorit<strong>er</strong><strong>er</strong> at<br />
støtte forskelligartetheden. Det burde<br />
være d<strong>er</strong>es fornemste opgave. For et<br />
samfund <strong>er</strong> først for alvor et rigt samfund,<br />
når <strong>det</strong> <strong>er</strong> rigt på udtryk. Føl<strong>er</strong><br />
man sig provok<strong>er</strong>et ell<strong>er</strong> <strong>er</strong> man uenig,<br />
må man argument<strong>er</strong>e med ord. For<br />
or<strong>det</strong> <strong>er</strong> frit. Og <strong>det</strong> skal <strong>det</strong> g<strong>er</strong>ne<br />
blive ved med at være.<br />
And<strong>er</strong>s Jørgensen<br />
LITTERATURMAGASINET STANDART. 17. årgang nr. 4, decemb<strong>er</strong> 2003. REDIGERET AF Lisbeth Brænd<strong>er</strong>, Johannes Henriksen, And<strong>er</strong>s Jørgensen, Mette Jørgensen, And<strong>er</strong>s<br />
Hedegaard Kristiansen, Line Ottosen <strong>og</strong> Henrik Varmark. REDAKTION AF STAND IN: Henrik Varmark. REDAKTIONSSEKRETÆR: Britt Møll<strong>er</strong> Christensen. FORSIDE: Kunstn<strong>er</strong>isk<br />
tilrettelæggelse ved Kirsten Skytte Christiansen. REDAKTION, ANNONCER OG ABONNEMENT: <strong>Standart</strong>, Langelandsgade 139, 8000 Århus C. Tlf. 89 42 51 76. Fax 89 42 18 50. Giro<br />
4 50 12 25. E-mail: redaktion@standart.nu. Int<strong>er</strong>netadresse: www.standart.nu. ISSN 1602-2246. SATS: Kalligraf, Skive. TRYK Zeun<strong>er</strong> Grafisk, Åbyhøj. UDGIVET MED STØTTE af<br />
Kulturminist<strong>er</strong>iets bevilling til almenkulturelle tidsskrift<strong>er</strong>. UOPFORDREDE bidrag modtages g<strong>er</strong>ne — d<strong>og</strong> uden forbindende. Deadline for bidrag til næste numm<strong>er</strong> <strong>er</strong> 2. februar<br />
2004. Udkomm<strong>er</strong> næste gang 11. marts 2004
Klaus Rifbj<strong>er</strong>g<br />
Alea<br />
En tilfældighedsroman<br />
464 sid<strong>er</strong>, 348 kr.<br />
Gyldendal<br />
Hr. Værk<br />
Anmeldt af Henrik Bach<br />
»Nu kimede telefonen igen.« Sådan<br />
begynd<strong>er</strong> Tom Kristensens<br />
»Hærværk«, den store nøgl<strong>er</strong>oman<br />
fra 1930 om menneskelig d<strong>er</strong>oute,<br />
med <strong>det</strong> uforglemmelige motto:<br />
»Frygt sjælen <strong>og</strong> dyrk den <strong>ikke</strong> for<br />
den lign<strong>er</strong> en last.«<br />
»Telefonen ring<strong>er</strong>: Telefon<strong>er</strong><br />
ring<strong>er</strong> ov<strong>er</strong> hele v<strong>er</strong>den.« Sådan<br />
begynd<strong>er</strong> Klaus Rifbj<strong>er</strong>gs »Alea«.<br />
Måske bare en tilfældighed, for<br />
<strong>det</strong>te <strong>er</strong> en tilfældighedsroman,<br />
hvor alea <strong>er</strong> latin <strong>og</strong> betyd<strong>er</strong> t<strong>er</strong>ning.<br />
Og t<strong>er</strong>ningen slås hele tiden<br />
<strong>og</strong> land<strong>er</strong> på n<strong>og</strong>et nyt, d<strong>og</strong> <strong>ikke</strong><br />
sjældent på både hærværk <strong>og</strong> Tom<br />
Kristensen. Jeg <strong>er</strong> <strong>og</strong>så sikk<strong>er</strong> på,<br />
at havde den gamle kritik<strong>er</strong><br />
Henning Kehl<strong>er</strong> været iblandt os,<br />
så havde han ment <strong>det</strong> samme,<br />
som han dengang skrev i anmeldelsen<br />
af »Hærværk« i<br />
B<strong>er</strong>ling<strong>er</strong>en: »Hvilket Formaal tjen<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> trykte Ref<strong>er</strong>at af uartige<br />
Ord, Bisseord?«.<br />
Foto: Georg Oddn<strong>er</strong><br />
I PH-lampens skær har Rifbj<strong>er</strong>g skrevet en humoristisk<br />
hærværksroman om den lille lort <strong>og</strong> den store lort<br />
Som bekendt <strong>er</strong> Klaus Rifbj<strong>er</strong>g,<br />
foruden at være en god dreng, så<br />
<strong>og</strong>så både uartig <strong>og</strong> en bisse, hvilket<br />
aldrig har været tydelig<strong>er</strong>e end<br />
h<strong>er</strong>.<br />
Man kan <strong>og</strong>så roligt sige, at alt<br />
<strong>er</strong> ved <strong>det</strong> gamle i Rifbj<strong>er</strong>gs 460sid<strong>er</strong>s<br />
decoupage af syn<strong>er</strong> <strong>og</strong> fakta:<br />
alt <strong>og</strong> alle måles <strong>og</strong> vejes i kulturradikale<br />
Rif-alen. Men samtidig —<br />
<strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> jo <strong>det</strong>, d<strong>er</strong> gør ham så<br />
suv<strong>er</strong>æn — så forstår han stadig at<br />
punkt<strong>er</strong>e, provok<strong>er</strong>e, nedbryde,<br />
opbygge, ophidse <strong>og</strong> ov<strong>er</strong>raske; at<br />
røre.<br />
Og mens telefonen i »Hærværk«<br />
får lov til at kime, så bliv<strong>er</strong> den<br />
taget i »Alea«. For hr. Rifbj<strong>er</strong>g,<br />
som han med ironisk distance kald<strong>er</strong><br />
sig selv i romanen — når han<br />
da <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> første p<strong>er</strong>son singularis<br />
— tag<strong>er</strong> den. Og så <strong>er</strong> samtalen i<br />
gang mellem hr. Værk <strong>og</strong> hr. Rifbj<strong>er</strong>g.<br />
Indtil t<strong>er</strong>ningen kastes, <strong>og</strong><br />
tid <strong>og</strong> sted skift<strong>er</strong>; værket rumm<strong>er</strong><br />
mange skrift<strong>er</strong>. Snart <strong>er</strong> vi på druk<br />
med en ung William Heinesen i<br />
30’<strong>er</strong>nes København sammen med<br />
bl.a. Tom Kristensen, Aksel<br />
Sandemose <strong>og</strong> Paul la Cour, så<br />
man næsten selv <strong>er</strong> til stede i<br />
øldunsten <strong>og</strong> savsmul<strong>det</strong> på Café<br />
Nick. Sen<strong>er</strong>e skift<strong>er</strong> scenen til<br />
Færø<strong>er</strong>ne, mange år sen<strong>er</strong>e midt i<br />
hr. Heinesens otium. Ell<strong>er</strong> vi <strong>er</strong> i<br />
Spanien med hr. Rifbj<strong>er</strong>g, en afdæmpet<br />
tur med mod<strong>er</strong>en, <strong>og</strong><br />
sen<strong>er</strong>e med venn<strong>er</strong>ne Jørgen Leth<br />
<strong>og</strong> Ebbe Trab<strong>er</strong>g <strong>og</strong> Funcador. Men<br />
uanset <strong>hvad</strong> t<strong>er</strong>ningen står på, <strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> Rifbj<strong>er</strong>g selv, d<strong>er</strong> slår, <strong>og</strong><br />
spill<strong>er</strong>egl<strong>er</strong>ne sig<strong>er</strong> private <strong>og</strong> kulturelle<br />
<strong>er</strong>indringsskits<strong>er</strong> <strong>og</strong> kommentar<strong>er</strong><br />
til tiden før <strong>og</strong> nu.<br />
Kommentar<strong>er</strong> til Martin A.<br />
Hansen <strong>og</strong> almuelivet, som jo <strong>ikke</strong><br />
liiiiige <strong>er</strong> Rifs kop te; ell<strong>er</strong> frem til<br />
nutidens hurtighed <strong>og</strong> hæslighed<br />
<strong>og</strong> nuværende fjend<strong>er</strong> <strong>og</strong> nationale<br />
som Bent Blüdnikow, Bent Jensen,<br />
Jesp<strong>er</strong> Langballe, Ulrik Høy, Lars<br />
Hedegaard, Pia Kjærsgaard, you<br />
name them, hvor værket ryg<strong>er</strong> helt<br />
op i <strong>det</strong> røde felt i et nærmest<br />
celine’sk ras<strong>er</strong>i. Skal n<strong>og</strong>en pisse<br />
t<strong>er</strong>ritoriet af, så <strong>er</strong> <strong>det</strong> Rifbj<strong>er</strong>g. H<strong>er</strong><br />
kan man godt få den tanke, at forfatt<strong>er</strong>en<br />
<strong>er</strong> knap så mod<strong>er</strong>ne <strong>og</strong><br />
nuanc<strong>er</strong>et, for lige bortset fra kvindehåndbold,<br />
så var alt bedre i<br />
»gamle« dage, dvs. især i PH-,<br />
Erik Knudsen-, Jesp<strong>er</strong> Jensen- <strong>og</strong><br />
Panduro-dagene. Foruden selvfølgelig<br />
at Tom Kristensen <strong>og</strong> Villy<br />
Sørensen <strong>og</strong> Georg Brandes <strong>og</strong>så<br />
hør<strong>er</strong> med til plusordenen.<br />
I sin kritik af kirken (hvor han<br />
gudværelovet skeln<strong>er</strong> mellem kir-<br />
(roman)<br />
kens H<strong>er</strong>re <strong>og</strong> H<strong>er</strong>rens kirke), af<br />
<strong>det</strong> nationale, af krig <strong>og</strong> fred, <strong>og</strong> af<br />
venn<strong>er</strong> <strong>og</strong> fjend<strong>er</strong>, sving<strong>er</strong> Rifbj<strong>er</strong>g<br />
mellem pu<strong>er</strong>il udfarelse <strong>og</strong> ov<strong>er</strong>legen<br />
sætten alt <strong>og</strong> alle på plads. Det<br />
<strong>er</strong> vildt på den gode måde, fordi<br />
hr. Rifbj<strong>er</strong>g som sagt <strong>er</strong> Rifbj<strong>er</strong>g.<br />
T<strong>er</strong>ningen kastes igen, <strong>og</strong> så <strong>er</strong><br />
unge, usikre hr. Rifbj<strong>er</strong>g ved at<br />
gøre sit indt<strong>og</strong> på parnasset; gennem<br />
svingdøren til jobsamtale på<br />
Politiken, ell<strong>er</strong> som en af redaktør<strong>er</strong>ne<br />
af »Vindrosen«. Og på<br />
oplæsnings- <strong>og</strong> druktur med den<br />
drukne Tove Ditlevsen, på tur med<br />
W<strong>er</strong>n<strong>er</strong> <strong>og</strong> Hanne Marie Svendsen,<br />
hvor førstnævntes ansigt om natten<br />
bliv<strong>er</strong> bleg<strong>er</strong>e <strong>og</strong> bleg<strong>er</strong>e, for<br />
til sidst at forvandle sig til k<strong>og</strong>t<br />
spaghetti.<br />
Et af de mest bevægende afsnit<br />
i b<strong>og</strong>en <strong>er</strong> <strong>det</strong> korte, afdæmpede<br />
stykke om Hans Hedtofts død på<br />
hotelværelset i Stockholm, som<br />
går ov<strong>er</strong> i et par sid<strong>er</strong>s tragedie om<br />
Jens Otto Krag; disse sid<strong>er</strong> <strong>er</strong> sublime,<br />
fordi de i sin enkelthed vis<strong>er</strong><br />
forfatt<strong>er</strong>ens format.<br />
Så kastes t<strong>er</strong>ningen igen, <strong>og</strong> vi<br />
<strong>er</strong> snart endnu læng<strong>er</strong>e tilbage i<br />
tiden hos Sophus Claussen, Johannes<br />
V. Jensen ell<strong>er</strong> frem igen til<br />
nutiden til et hærværksportræt af<br />
mening<strong>er</strong>nes handyman Niels<br />
Højlund fra forsamlingshuset.<br />
D<strong>er</strong> <strong>er</strong> meget m<strong>er</strong>e <strong>og</strong> mange<br />
fl<strong>er</strong>e, som kunne fremhæves, men<br />
jeg <strong>er</strong> ved at have opbrugt min<br />
udstukne ordkvote til denne<br />
anmeldelse. Lad mig d<strong>er</strong>for nævne,<br />
at foruden ovennævnte p<strong>er</strong>son<strong>er</strong><br />
så medvirk<strong>er</strong> følgende: hr.<br />
Rifbj<strong>er</strong>gs far, Kaj Munk, Jørgen-<br />
Frantz Jacobsen, Carsten Jensen,<br />
Dronningen, Jan Kjærstad, Thorkild<br />
Bjørnvig, Kai Friis Møll<strong>er</strong>,<br />
Poul Nyrup Rasmussen, And<strong>er</strong>s<br />
F<strong>og</strong>h Rasmussen, H.C. And<strong>er</strong>sen,<br />
Søren Ryge Pet<strong>er</strong>sen <strong>og</strong> mange,<br />
mange fl<strong>er</strong>e.<br />
Sjæle dyrkes, <strong>og</strong> last<strong>er</strong>ne <strong>er</strong><br />
mange. Jeg har <strong>ikke</strong> moret mig så<br />
kongeligt siden Freddie Nietzsches<br />
»Ecce Homo« <strong>og</strong> Charles<br />
Buk.’s »All the Assholes in the<br />
World and Mine«.<br />
Lad os så slutte med <strong>det</strong>te citat<br />
fra side 12: »Og så har han på en<br />
gang villet udfordre dem, fornærme<br />
dem, forarge — <strong>og</strong> samtidig<br />
tage dem til sit hj<strong>er</strong>te i et fortvivlet<br />
håb om, at de må forstå ham, forstå<br />
hans hensigt <strong>og</strong> på en ell<strong>er</strong><br />
anden måde elske ham. Alt sammen<br />
omsonst. D<strong>er</strong>for <strong>og</strong>så denne<br />
mærkelige blanding af kulde <strong>og</strong><br />
varme, af uforskammethed <strong>og</strong><br />
appel, hengivenhed <strong>og</strong> foragt,<br />
barnagtighed <strong>og</strong> visdom.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 3
(int<strong>er</strong>view)<br />
Af Kristiane Hau<strong>er</strong><br />
— Jeg må sige <strong>det</strong> h<strong>er</strong> til sidst,<br />
ell<strong>er</strong>s vil jeg bare gå ud af døren<br />
<strong>og</strong> tænke, åh nej, nu har jeg svigtet<br />
<strong>det</strong>, sig<strong>er</strong> forfatt<strong>er</strong>en Hanne Ørstavik<br />
mod slutningen af int<strong>er</strong>viewet,<br />
<strong>og</strong> fortsætt<strong>er</strong>:<br />
— Jeg synes, <strong>det</strong> <strong>er</strong> vigtigt, <strong>det</strong> at<br />
tro på n<strong>og</strong>et <strong>og</strong> at stå for <strong>det</strong>, i en<br />
tid hvor vi alle bare bliv<strong>er</strong> m<strong>er</strong>e <strong>og</strong><br />
m<strong>er</strong>e tilpasningsdygtige.<br />
Hanne Ørstavik <strong>er</strong> en spinkel<br />
kvinde i midten af 30´<strong>er</strong>ne med<br />
kort, affarvet, snehvidt hår. Aftenen<br />
før int<strong>er</strong>viewet, da jeg hørte<br />
hende til en oplæsning, sagde<br />
hun: »Jeg ved, jeg tal<strong>er</strong> lavt, sådan<br />
<strong>er</strong> <strong>det</strong> bare, så hvis I <strong>ikke</strong> kan høre<br />
mig, må I rykke tætt<strong>er</strong>e på.« Og ja,<br />
hun tal<strong>er</strong> lavt, på sit melodisk<br />
klingende norske, lavt <strong>og</strong> med en<br />
blid stemme, men samtidig med<br />
stor intensitet <strong>og</strong> alvor, <strong>og</strong> med et<br />
engagement i hele sin udstråling,<br />
som om hun virkelig har n<strong>og</strong>et<br />
vigtigt at sige en.<br />
Hanne Ørstavik har n<strong>og</strong>et at<br />
sige. Om hvilken betydning læsning<br />
<strong>og</strong> litt<strong>er</strong>atur har i vores liv.<br />
Og hun går <strong>ikke</strong> af vejen for at<br />
sætte begreb<strong>er</strong> som »ægthed« <strong>og</strong><br />
»sandhed« i forbindelse med litt<strong>er</strong>aturen.<br />
Men samtidig men<strong>er</strong> hun,<br />
at <strong>det</strong> <strong>er</strong> meningsløst at tale om<br />
sandhed, hvis man betragt<strong>er</strong> litt<strong>er</strong>aturen<br />
som et objekt. Sandheden<br />
<strong>er</strong> for Hanne Ørstavik <strong>ikke</strong> en<br />
objektiv, målbar kvalitet, men en<br />
kvalitet d<strong>er</strong> skal <strong>er</strong>fares i læsningen.<br />
— »Uge 43« <strong>er</strong> en b<strong>og</strong>, d<strong>er</strong> henvend<strong>er</strong><br />
sig meget stærkt til læs<strong>er</strong>en.<br />
Den sig<strong>er</strong> hej, nu <strong>er</strong> du <strong>og</strong> jeg<br />
indgået i læseposition<strong>er</strong>. Du, læs<strong>er</strong><br />
af teksten, <strong>hvad</strong> gør du ved <strong>det</strong>?<br />
Den peg<strong>er</strong> nærmest på den relation.<br />
Det <strong>er</strong> måske <strong>og</strong>så d<strong>er</strong>for, den<br />
har fået så meget modstand i<br />
Norge.<br />
4<br />
»Sandheden sk<strong>er</strong><br />
i læsningen«<br />
— sig<strong>er</strong> den norske forfatt<strong>er</strong> Hanne Ørstavik,<br />
aktuel i Danmark med sin nyeste roman »Uge 43«<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
»Uge 43« <strong>er</strong> Hanne Ørstaviks sjette<br />
roman. Inden da har hun blandt<br />
an<strong>det</strong> udgivet en tril<strong>og</strong>i, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> blevet<br />
meget rost i Norge, <strong>og</strong> hvoraf<br />
<strong>det</strong> sidste bind »Tiden <strong>det</strong> tar«<br />
<strong>og</strong>så <strong>er</strong> ov<strong>er</strong>sat til dansk. Hun har<br />
fået fl<strong>er</strong>e store, norske pris<strong>er</strong>,<br />
senest Amalie Skram-prisen for<br />
hele sit forfatt<strong>er</strong>skab i 2002, men<br />
den sidste b<strong>og</strong> har <strong>ikke</strong> fået samme<br />
positive modtagelse som de<br />
andre. Til gengæld har den bragt<br />
sindene i k<strong>og</strong> ell<strong>er</strong> fået »temp<strong>er</strong>atur<strong>er</strong>ne<br />
til at stige,« som Hanne<br />
Ørstavik sig<strong>er</strong>.<br />
— Temp<strong>er</strong>aturen i b<strong>og</strong>en må have<br />
rørt ved n<strong>og</strong>et, som svar<strong>er</strong> med<br />
modstand <strong>og</strong> høj temp<strong>er</strong>atur. Jeg<br />
tænk<strong>er</strong>, at <strong>det</strong> <strong>er</strong> en måde at beskytte<br />
sig mod <strong>det</strong> i romanen, d<strong>er</strong><br />
vend<strong>er</strong> sig mod læs<strong>er</strong>en. For den<br />
vend<strong>er</strong> sig jo i særlig grad mod<br />
den offentlige læs<strong>er</strong>. Hvis den<br />
offentlige læs<strong>er</strong> skulle tage b<strong>og</strong>ens<br />
imp<strong>er</strong>ativ på sig, ville <strong>det</strong> kræve<br />
en sårbarhed. At man <strong>ikke</strong> bare<br />
forholdt sig til form <strong>og</strong> indhold,<br />
men <strong>og</strong>så sagde, h<strong>er</strong> <strong>er</strong> jeg, <strong>og</strong> jeg<br />
har læst denne b<strong>og</strong>, <strong>og</strong> <strong>det</strong>te <strong>er</strong>farede<br />
jeg.<br />
Litt<strong>er</strong>atur som fag<br />
Det hele virk<strong>er</strong> ell<strong>er</strong>s tilsyneladende<br />
meget fredeligt. »Uge 43«<br />
handl<strong>er</strong> om den 33-årige Solveig,<br />
d<strong>er</strong> har fået job på en højskole (i<br />
Norge en form for distrikt-univ<strong>er</strong>sitet)<br />
som litt<strong>er</strong>aturlær<strong>er</strong>. På højskolen<br />
und<strong>er</strong>vis<strong>er</strong> litt<strong>er</strong>aturforsk<strong>er</strong>en<br />
Hilde, som <strong>er</strong> Solveigs store<br />
faglige forbillede. B<strong>og</strong>en skildr<strong>er</strong><br />
den uge i oktob<strong>er</strong>, uge 43, hvor<br />
Hilde <strong>og</strong> Solveig for første gang<br />
mødes, <strong>og</strong> hvor Solveig samtidig<br />
forsøg<strong>er</strong> at lære sine stud<strong>er</strong>ende,<br />
<strong>det</strong> hun selv s<strong>er</strong> som <strong>det</strong> all<strong>er</strong> væsentligste<br />
i læsningen af litt<strong>er</strong>atur;<br />
de fire bud som Hilde i sin tid har<br />
formul<strong>er</strong>et: Hvad <strong>er</strong> d<strong>er</strong> blevet<br />
sagt? Hvordan <strong>er</strong> <strong>det</strong> sagt? Er <strong>det</strong><br />
ægte? Hvad indebær<strong>er</strong> <strong>det</strong>?<br />
Til Solveigs store fortvivlelse modsætt<strong>er</strong><br />
de stud<strong>er</strong>ende sig <strong>det</strong>te krav<br />
om ægthed i litt<strong>er</strong>aturen, <strong>og</strong> <strong>og</strong>så<br />
Hilde indrømm<strong>er</strong>, at hun <strong>ikke</strong><br />
læng<strong>er</strong>e selv kan gå ind for denne<br />
radikale position. B<strong>og</strong>en skildr<strong>er</strong>,<br />
hvordan Solveig m<strong>er</strong>e <strong>og</strong> m<strong>er</strong>e<br />
rasende <strong>og</strong> desp<strong>er</strong>at står alene tilbage<br />
med et litt<strong>er</strong>atursyn, d<strong>er</strong> <strong>og</strong>så<br />
eksistentielt set har afgørende<br />
betydning for hende, fordi hun i<br />
<strong>det</strong> hele taget længes eft<strong>er</strong> en ægthed<br />
i sin tilværelse.<br />
For Solveig må litt<strong>er</strong>aturen være<br />
sand, ægte, for at være god litt<strong>er</strong>atur.<br />
Men disse begreb<strong>er</strong> om <strong>det</strong><br />
sande <strong>og</strong> <strong>det</strong> ægte, som i følge<br />
Solveig opstår som en intuitiv fornemmelse<br />
i mø<strong>det</strong> med teksten,<br />
magt<strong>er</strong> hun <strong>ikke</strong> at formidle vid<strong>er</strong>e<br />
til sine stud<strong>er</strong>ende, d<strong>er</strong> kald<strong>er</strong><br />
dem for et “følelsesmæssigt påfund”,<br />
<strong>og</strong> som i ste<strong>det</strong> eft<strong>er</strong>lys<strong>er</strong><br />
“præcise analys<strong>er</strong>edskab<strong>er</strong>”. Kan<br />
man ov<strong>er</strong>hove<strong>det</strong> und<strong>er</strong>vise i litt<strong>er</strong>atur<br />
med et så radikalt litt<strong>er</strong>atursyn<br />
som Solveigs?<br />
— Det <strong>er</strong> <strong>det</strong> dilemma, jeg har<br />
ønsket at problematis<strong>er</strong>e. Om <strong>det</strong><br />
ov<strong>er</strong>hove<strong>det</strong> <strong>er</strong> muligt at gøre litt<strong>er</strong>atur<br />
til et fag, <strong>og</strong> på hvilket niveau,<br />
<strong>og</strong> <strong>hvad</strong> mist<strong>er</strong> man? Mist<strong>er</strong><br />
man måske <strong>det</strong> all<strong>er</strong> vigtigste, som<br />
<strong>er</strong> <strong>er</strong>faringen af litt<strong>er</strong>aturen, <strong>det</strong><br />
subjektive møde. Hanne Ørstavik<br />
fortsætt<strong>er</strong>:<br />
— Jeg ønsk<strong>er</strong> at belyse, at n<strong>og</strong>et<br />
<strong>og</strong>så sk<strong>er</strong> i læsningen. At <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
vigtigt at se på læsningen som en<br />
relation, d<strong>er</strong> kræv<strong>er</strong> at n<strong>og</strong>et bliv<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong>faret et sted fra. Det gør, at man<br />
både må arbejde med tekst <strong>og</strong><br />
teori, men <strong>og</strong>så med sig selv <strong>og</strong> sit<br />
eget ståsted, fordi <strong>det</strong> hæng<strong>er</strong> sammen.<br />
Handlingen i »Uge 43« <strong>er</strong>fares<br />
først <strong>og</strong> fremmest fra Solveigs<br />
ståsted, hvilket <strong>er</strong> et meget skrøbeligt<br />
udgangspunkt. For nok har<br />
Solveig principfaste holdning<strong>er</strong><br />
om litt<strong>er</strong>atur, men de dækk<strong>er</strong> sam-<br />
tidig ov<strong>er</strong> en stor p<strong>er</strong>sonlig usikk<strong>er</strong>hed.<br />
Hvorfor har du netop valgt en<br />
p<strong>er</strong>son som Solveig, d<strong>er</strong> <strong>og</strong>så vis<strong>er</strong><br />
bagsiden ved at insist<strong>er</strong>e blindt på<br />
sandheden, til at udsige et litt<strong>er</strong>atursyn,<br />
som du selv bifald<strong>er</strong>?<br />
— Fordi jeg tænkte, at romanen<br />
netop ved at vise disse modgående<br />
bevægels<strong>er</strong> <strong>og</strong>så kan vise, hvor<br />
vanskelige disse begreb<strong>er</strong> <strong>er</strong>. Havde<br />
Solveig været stærk<strong>er</strong>e, <strong>og</strong>så i<br />
mø<strong>det</strong> med andre mennesk<strong>er</strong>,<br />
havde d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> været så meget på<br />
spil. Sandhedsbegrebet <strong>og</strong> ægthedsbegrebet<br />
<strong>er</strong> <strong>og</strong>så meget<br />
skrøbelige begreb<strong>er</strong>, <strong>og</strong> Solveigs<br />
konstitution spejl<strong>er</strong> skrøbeligheden<br />
i begreb<strong>er</strong>ne, men hendes<br />
desp<strong>er</strong>ation vis<strong>er</strong> <strong>og</strong>så, at længslen<br />
eft<strong>er</strong> disse begreb<strong>er</strong> <strong>er</strong> akut. Samtidig<br />
kan jeg godt lide denne<br />
skarphed hos Solveig, denne kompromisløshed.<br />
Jeg kan lide, at hun<br />
står for <strong>det</strong>, hun tror på, men jeg<br />
s<strong>er</strong> <strong>og</strong>så, at <strong>det</strong> skad<strong>er</strong> hende. Det<br />
<strong>er</strong> <strong>det</strong>, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> så vanskeligt.<br />
Sårbarhed<br />
Som Hanne Ørstavik sidd<strong>er</strong> h<strong>er</strong><br />
foran mig, har hun selv denne på<br />
en gang insist<strong>er</strong>ende kompromisløshed<br />
<strong>og</strong> samtidig skrøbelighed<br />
ov<strong>er</strong> sig. Hun lægg<strong>er</strong> da hell<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> skjul på, at hun litt<strong>er</strong>ært set<br />
sympatis<strong>er</strong><strong>er</strong> fuldt ud med sin<br />
hovedp<strong>er</strong>sons holdning<strong>er</strong>:<br />
— Jeg ønsk<strong>er</strong> at sige, at litt<strong>er</strong>atur<br />
handl<strong>er</strong> om n<strong>og</strong>et, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> vigtigt.<br />
Ønsk<strong>er</strong> at sige, at d<strong>er</strong> findes forskelle.<br />
Komm<strong>er</strong>cialis<strong>er</strong>ingen <strong>er</strong> jo<br />
så massiv, at kvalitetskrit<strong>er</strong>iet for<br />
litt<strong>er</strong>atur <strong>ikke</strong> læng<strong>er</strong>e findes i forhold<br />
til an<strong>det</strong> end salgskrit<strong>er</strong>iet.<br />
Men d<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>og</strong>så n<strong>og</strong>et an<strong>det</strong> i litt<strong>er</strong>aturen,<br />
som vi hele tiden må<br />
holde en forbindelse åben til. Det<br />
<strong>er</strong> i forsøget på at spr<strong>og</strong>liggøre <strong>det</strong>,<br />
at vi måske når til n<strong>og</strong>et vigtigt.<br />
Du sig<strong>er</strong>, at d<strong>er</strong> hvor litt<strong>er</strong>aturen<br />
bliv<strong>er</strong> virkeliggjort <strong>er</strong> i læs<strong>er</strong>en<br />
und<strong>er</strong> læsningen. Men jeg har fornemmelsen<br />
af, at Solveig føl<strong>er</strong> sig<br />
uvirkelig. Som om hun <strong>ikke</strong> kan<br />
koble litt<strong>er</strong>aturen <strong>og</strong> virkeligheden<br />
til hinanden, <strong>ikke</strong> kan nå virkeligheden<br />
gennem litt<strong>er</strong>aturen.<br />
— Jeg tror hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong>, at Solveig<br />
selv tror, at vejen til virkeligheden<br />
går gennem litt<strong>er</strong>aturen, at løsningen<br />
ligg<strong>er</strong> i litt<strong>er</strong>aturen. Men på<br />
den anden side tror jeg, at de sted<strong>er</strong><br />
vi bevæg<strong>er</strong> os hen til i os selv,<br />
når vi læs<strong>er</strong>, for mange mennesk<strong>er</strong><br />
måske <strong>er</strong> den mest ægte kontakt vi<br />
har med virkeligheden. For n<strong>og</strong>en<br />
<strong>er</strong> <strong>det</strong> en flugt, for andre tror jeg,<br />
at <strong>det</strong> kan være <strong>det</strong> modsatte, at<br />
komme i kontakt med <strong>er</strong>faring<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> <strong>er</strong>kendels<strong>er</strong> i sig selv, som <strong>ikke</strong>
n<strong>og</strong>et an<strong>det</strong> end litt<strong>er</strong>aturen i<br />
d<strong>er</strong>es liv kan åbne for. Jeg tror, <strong>det</strong><br />
<strong>er</strong> <strong>det</strong> eneste sted, hvor man kan<br />
være virkelig sårbar. For man <strong>er</strong> jo<br />
vældig sårbar i læsningen, fordi<br />
man udsætt<strong>er</strong> sig for teksten. Og<br />
måske <strong>er</strong> den sårbarhed, den åbenhed<br />
du oplev<strong>er</strong>, når du læs<strong>er</strong>, <strong>ikke</strong><br />
bare i forhold til b<strong>og</strong>en, men <strong>og</strong>så<br />
i forhold til dig selv.<br />
Læs<strong>er</strong> man udelukkende »Uge 43«<br />
fra Solveigs ståsted, <strong>og</strong> s<strong>er</strong> hendes<br />
synspunkt<strong>er</strong> om litt<strong>er</strong>atur som<br />
b<strong>og</strong>ens budskab, kan man, trods<br />
<strong>det</strong> <strong>ikke</strong> særligt action-prægede<br />
handlingsforløb, ligesom de norske<br />
anmeld<strong>er</strong>e blive temmelig<br />
oprørt und<strong>er</strong> læsningen. For Solveigs<br />
litt<strong>er</strong>atursyn <strong>er</strong> på mange<br />
måd<strong>er</strong> dybt problematisk:<br />
— Det bliv<strong>er</strong> jo meget farligt. Man<br />
kan jo <strong>ikke</strong> bare sige, at <strong>det</strong>te <strong>er</strong> en<br />
ægte b<strong>og</strong>. Det bliv<strong>er</strong> autoritært, <strong>og</strong><br />
<strong>det</strong> lukk<strong>er</strong> sig, <strong>det</strong> kommunik<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong>. Alt, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> ægte, kommunik<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong>, fordi <strong>det</strong> <strong>er</strong> p<strong>er</strong>sonlig<br />
<strong>er</strong>faring, <strong>det</strong> <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> kollektiv <strong>er</strong>faring.<br />
Men <strong>det</strong> handl<strong>er</strong> måske<br />
netop om at finde et spr<strong>og</strong> for <strong>det</strong><br />
p<strong>er</strong>sonlige, som kan komme ud i<br />
fællesrummet,” fortsætt<strong>er</strong> hun.<br />
“Jeg har ingen løsning. Men jeg<br />
havde lyst til at problematis<strong>er</strong>e<br />
<strong>det</strong>, fordi jeg har savnet <strong>det</strong> sådan<br />
i den norske litt<strong>er</strong>ære debat.<br />
Læses »Uge 43« d<strong>er</strong>imod med et<br />
tvedelt udgangspunkt i på den ene<br />
side Solveigs pr<strong>og</strong>rammatiske litt<strong>er</strong>atursyn,<br />
på den anden side hendes<br />
store desp<strong>er</strong>ation <strong>og</strong> ensomhed<br />
- som <strong>er</strong> m<strong>er</strong>e tydelig for læs<strong>er</strong>en<br />
end for Solveig selv - komm<strong>er</strong><br />
romanen med sine mange passag<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> direkte omhandl<strong>er</strong> litt<strong>er</strong>aturens<br />
<strong>og</strong> litt<strong>er</strong>aturkrit<strong>ikke</strong>ns funktion,<br />
nærmest til at fremstå som en<br />
form for ‘dial<strong>og</strong>isk romanpoetik’.<br />
— Alle roman<strong>er</strong> <strong>er</strong> på en ell<strong>er</strong><br />
anden måde en poetik gennem<br />
d<strong>er</strong>es praksis. Men <strong>det</strong> <strong>er</strong> rigtigt,<br />
<strong>det</strong> var kommet til et punkt eft<strong>er</strong><br />
de andre bøg<strong>er</strong>, hvor jeg havde<br />
tænkt n<strong>og</strong>et om litt<strong>er</strong>atur, som jeg<br />
havde lyst til at formul<strong>er</strong>e. Men<br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong> vigtigt for mig, at b<strong>og</strong>en bliv<strong>er</strong><br />
læst som roman, med betydningen<br />
af Solveigs ståsted. At<br />
udsagnene i romanen, <strong>det</strong> som<br />
Solveig sig<strong>er</strong> <strong>og</strong> tænk<strong>er</strong>, må læses<br />
fra Solveigs sted. Og så <strong>er</strong> <strong>det</strong> vel<br />
først <strong>og</strong> fremmest en poetik om<br />
læsningen, om litt<strong>er</strong>aturen rolle,<br />
snar<strong>er</strong>e end en poetik om, <strong>hvad</strong><br />
d<strong>er</strong> <strong>er</strong> en god tekst. Hvad vil vi<br />
med litt<strong>er</strong>aturen, <strong>det</strong> <strong>er</strong> m<strong>er</strong>e d<strong>er</strong>,<br />
den ophold<strong>er</strong> sig end i et definitionsspørgsmål.<br />
Hanne Ørstavik<br />
Uge 43<br />
(Uke 43)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Pet<strong>er</strong> Nielsen<br />
228 sid<strong>er</strong>, 229 kr.<br />
Athene<br />
Anmeldt af Henrik Varmark<br />
I min studietid blev vi aldrig<br />
spurgt, om en litt<strong>er</strong>ær tekst rørte<br />
n<strong>og</strong>et i os, ind<strong>er</strong>st inde. Vi sagde<br />
hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> n<strong>og</strong>et om <strong>det</strong> selv, fordi<br />
studiet af litt<strong>er</strong>aturen skulle handle<br />
m<strong>er</strong>e om fornuft end følels<strong>er</strong>. I<br />
anmeld<strong>er</strong>hv<strong>er</strong>vet, d<strong>er</strong>imod, <strong>er</strong><br />
skellet mellem hj<strong>er</strong>ne <strong>og</strong> hj<strong>er</strong>te<br />
mindre skarpt, <strong>og</strong> d<strong>er</strong>for bliv<strong>er</strong><br />
diskussionen af litt<strong>er</strong>aturen m<strong>er</strong>e<br />
følelsesmæssig h<strong>er</strong>, <strong>hvad</strong> enten<br />
man kan lide <strong>det</strong> ell<strong>er</strong> ej. Det kan<br />
jeg, <strong>og</strong> med norske Hanne Ørstaviks<br />
»Uge 43« kan <strong>det</strong> slet <strong>ikke</strong><br />
undgås, for romanen handl<strong>er</strong> om<br />
følels<strong>er</strong> (<strong>og</strong>) om litt<strong>er</strong>atur.<br />
D<strong>er</strong> sk<strong>er</strong> ell<strong>er</strong>s <strong>ikke</strong> meget i<br />
Ørstaviks anden roman på dansk.<br />
Den 33-årige Solveig fortolk<strong>er</strong> alt<br />
omkring sig, mens hun und<strong>er</strong>vis<strong>er</strong><br />
i litt<strong>er</strong>atur på en norsk højskole. I<br />
et sagte, <strong>og</strong> d<strong>er</strong>ved sigende spr<strong>og</strong><br />
beskriv<strong>er</strong> Ørstavik hendes tankeban<strong>er</strong><br />
som cirkelslutning<strong>er</strong> mellem<br />
en svigtende mor <strong>og</strong> så den bund-<br />
Hanne Ørstavik (Foto: Håvard Syv<strong>er</strong>tsen)<br />
Hig<strong>er</strong> <strong>og</strong> søg<strong>er</strong><br />
Sådan find<strong>er</strong> man frem til følelsen af litt<strong>er</strong>atur<br />
løse betagelse af den ældre kollega<br />
Hilde. De menneskelige relation<strong>er</strong><br />
når bare ingen sted<strong>er</strong> hen, fordi<br />
Solveig først vil være sikk<strong>er</strong> på, at<br />
de <strong>er</strong> helt oprigtige (modsat dem<br />
til mod<strong>er</strong>en). Dette ultimative krav<br />
projic<strong>er</strong><strong>er</strong> Solveig direkte ov<strong>er</strong> på<br />
litt<strong>er</strong>aturen. Hvis dén <strong>ikke</strong> føles<br />
sand ell<strong>er</strong> oprigtig, må enhv<strong>er</strong> dial<strong>og</strong><br />
slutte:<br />
Ingen argumentation kunne få<br />
hende til at opleve <strong>det</strong> and<strong>er</strong>ledes.<br />
Det var et paradoks, at hun var<br />
blevet litt<strong>er</strong>aturforsk<strong>er</strong>, hun kunne<br />
<strong>ikke</strong> holde ud at diskut<strong>er</strong>e litt<strong>er</strong>atur.<br />
D<strong>er</strong> var <strong>ikke</strong> n<strong>og</strong>et at diskut<strong>er</strong>e.<br />
Med den indstilling bliv<strong>er</strong> kun<br />
meget lidt ført ud i livet, <strong>og</strong> »Uge<br />
43« slutt<strong>er</strong> da <strong>og</strong>så på en fredag.<br />
Dér stød<strong>er</strong> Solveig ind i en mental<br />
katastrofe, <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> særdeles hård<br />
læsning, fordi Ørstavik gør <strong>det</strong> frysende<br />
klart, hvorfor hendes<br />
hovedp<strong>er</strong>son nægt<strong>er</strong> at give slip<br />
på sine paradoksale krav til både<br />
mennesk<strong>er</strong> <strong>og</strong> bøg<strong>er</strong>.<br />
Når romanen <strong>er</strong> så stille <strong>og</strong> indfølt,<br />
bliv<strong>er</strong> <strong>det</strong> et spørgsmål om<br />
temp<strong>er</strong>ament, hvorvidt du find<strong>er</strong><br />
den ægte læseoplevelse hos<br />
Ørstavik. Skal man kræve <strong>det</strong> af<br />
sin samtidslitt<strong>er</strong>atur? Ved at gribe<br />
<strong>det</strong> spørgsmål kast<strong>er</strong> romanen i<br />
(roman)<br />
hv<strong>er</strong>t fald vrag på Solveigs udsagn<br />
om, at litt<strong>er</strong>aturen <strong>ikke</strong> kan diskut<strong>er</strong>es.<br />
Når Solveig f.eks. sig<strong>er</strong>, at en<br />
b<strong>og</strong> skal føles sand <strong>og</strong> virkelig for<br />
at være litt<strong>er</strong>atur, betyd<strong>er</strong> <strong>det</strong> så, at<br />
man skal læse den fordring på<br />
metaniveau? I så fald bliv<strong>er</strong> »Uge<br />
43« forsvarsløs ov<strong>er</strong> for kritik<strong>er</strong>e,<br />
d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> selv føl<strong>er</strong> sådan en ægthed<br />
und<strong>er</strong> læsningen. Den modstand<br />
mødte Ørstavik en del af i<br />
Norge.<br />
Hovedp<strong>er</strong>sonens mentale habitus<br />
opfordr<strong>er</strong> d<strong>og</strong> til, at hendes litt<strong>er</strong>atursyn<br />
<strong>ikke</strong> uden vid<strong>er</strong>e skal<br />
ov<strong>er</strong>tages af andre læs<strong>er</strong>e. Hell<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> »Uge 43«s. I så fald må man<br />
insist<strong>er</strong>e på, at litt<strong>er</strong>aturen altid af<br />
princip skal kunne leve op til sine<br />
egne, moralske krav. Som hos<br />
Solveig end<strong>er</strong> vi igen i spørgsmålet<br />
om kunstsyn, temp<strong>er</strong>ament <strong>og</strong><br />
d<strong>er</strong>med igen fornuft <strong>og</strong> følelse, <strong>og</strong><br />
Ørstaviks romanbedrift sætt<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong>te gamle spørgsmål på spidsen.<br />
Som jeg hør<strong>er</strong> <strong>det</strong>, svar<strong>er</strong> hun<br />
<strong>ikke</strong>, <strong>og</strong> d<strong>er</strong>med bliv<strong>er</strong> romanen ét<br />
med sin tænkende hoved(-)p<strong>er</strong>son,<br />
d<strong>er</strong> hig<strong>er</strong> <strong>og</strong> søg<strong>er</strong> i nye bøg<strong>er</strong>,<br />
men <strong>ikke</strong> når frem til n<strong>og</strong>en guldran<strong>det</strong><br />
sandhed. Det <strong>er</strong> ingen ny<br />
form, men i Ørstaviks ind<strong>er</strong>lige<br />
udgave føles <strong>det</strong> sådan. Jeg har, til<br />
hendes ros, <strong>ikke</strong> læst n<strong>og</strong>et lignende<br />
før.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 5
(roman)<br />
Venedikt J<strong>er</strong>ofejev<br />
Moskva–Petusjki<br />
Ov<strong>er</strong>sat af René Wad And<strong>er</strong>sen<br />
192 sid<strong>er</strong>, 268 kr.<br />
Rævens Sorte Bibliotek<br />
Anmeldt af Ole Nyegaard<br />
Man kan godt have sine bange<br />
anels<strong>er</strong> med en b<strong>og</strong> som denne. På<br />
bagflappen ses et billede af forfatt<strong>er</strong>en.<br />
I fuld ov<strong>er</strong>ensstemmelse<br />
med myten omkring <strong>det</strong>te værk <strong>og</strong><br />
6<br />
Absolut Molière<br />
Molières »Don Juan« udspilles mellem absolut urimelighed<br />
<strong>og</strong> æresbevidsthed<br />
Molière<br />
Don Juan ell<strong>er</strong> Stengæsten<br />
(Don Juan ou le festin de pi<strong>er</strong>re)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af P<strong>er</strong> Aage Brandt<br />
98 sid<strong>er</strong>, 100 kr.<br />
Basilisk<br />
Anmeldt af Svend Erik Larsen<br />
Sig navnet Don Juan, <strong>og</strong> så ved vi<br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong> om forførelse. D<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>og</strong>så<br />
forførelse på færde i Molières<br />
komedie fra 1665, nu nyov<strong>er</strong>sat af<br />
P<strong>er</strong> Aage Brandt til afløsning for<br />
Christian Ludvigsens ov<strong>er</strong>sættelse<br />
fra 1962. Men forførelse <strong>er</strong> næppe<br />
hovedsagen, selv om Don Juan <strong>er</strong><br />
såre aktiv. Og egentlig forførende<br />
<strong>er</strong> komedien i sig selv hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong>.<br />
Den gik hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> særlig godt for<br />
Molière, hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> da Thomas<br />
Corneille prøvede med en v<strong>er</strong>sion<br />
i bunden form, på v<strong>er</strong>s.<br />
Om <strong>det</strong> nu <strong>er</strong> hastværk d<strong>er</strong><br />
gjorde at Molière <strong>ikke</strong> fik den formet<br />
på v<strong>er</strong>s, for dét kunne han jo<br />
nok i »Tartuffe« <strong>og</strong> »Misantropen«<br />
hvor v<strong>er</strong>sene kan være helt hypnotiske,<br />
ved vi <strong>ikke</strong>. Ell<strong>er</strong> om han<br />
D<strong>er</strong>ang<strong>er</strong>et<br />
Med J<strong>er</strong>ofejevs fordrukne helt ’on the road’<br />
— ell<strong>er</strong> rett<strong>er</strong>e ’off the rails’<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
bare syntes at komedien skulle ud<br />
i prosaens fri bastardform, med<br />
dens mange sammenstød mellem<br />
betydningsniveau<strong>er</strong>.<br />
Men på prosa <strong>er</strong> den, <strong>og</strong> het<strong>er</strong><strong>og</strong>en<br />
<strong>er</strong> den <strong>og</strong>så, brudfyldt <strong>og</strong> med<br />
end<strong>er</strong> d<strong>er</strong> stritt<strong>er</strong>. En prosaisk <strong>og</strong><br />
d<strong>er</strong>for mod<strong>er</strong>ne komedie. Ligesom<br />
forførelsen bliv<strong>er</strong> et uudtømmeligt<br />
hovedtema når Don Juan bliv<strong>er</strong> til<br />
en mod<strong>er</strong>ne heltetype godt <strong>og</strong> vel<br />
100 år eft<strong>er</strong> Molière, så <strong>er</strong> <strong>det</strong> <strong>og</strong>så<br />
denne ujævne sammensathed d<strong>er</strong><br />
gør komedien god at slås med for<br />
mod<strong>er</strong>ne læs<strong>er</strong>e <strong>og</strong> iscenesætt<strong>er</strong>e.<br />
Forførelsen <strong>er</strong> hv<strong>er</strong>ken raffin<strong>er</strong>et<br />
ell<strong>er</strong> honningsød. Den <strong>er</strong> rå,<br />
direkte <strong>og</strong> åbenlys. Den <strong>er</strong> en del<br />
af Don Juans offentlige karakt<strong>er</strong>.<br />
D<strong>er</strong>for kan den uden vid<strong>er</strong>e forbindes<br />
med Don Juans æresbegreb<strong>er</strong>.<br />
Han står skam ved sine eskapad<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> vil slås, hvis n<strong>og</strong>en krænk<strong>er</strong><br />
den ære han sætt<strong>er</strong> i med god<br />
ret at gøre som han vil. Så trækk<strong>er</strong><br />
han blank med dødsforagt. Som en<br />
mod<strong>er</strong>ne egocentrik<strong>er</strong> med kort<br />
lunte.<br />
Det <strong>er</strong> hér hans farlighed ligg<strong>er</strong><br />
for alle: sammenstø<strong>det</strong> mellem<br />
<strong>det</strong>s ophavsmand har han halvlangt<br />
fedtet hår, redt i en hentehårsfrisure,<br />
en cigaret i den ene<br />
hånd <strong>og</strong> et glas i den anden, <strong>og</strong><br />
læb<strong>er</strong>ne sn<strong>er</strong>pet syrligt sammen.<br />
Det virk<strong>er</strong>, som har han lige taget<br />
en tår af glasset — måske indeholdende<br />
en af de dr<strong>ikke</strong>, hvis opskrift<br />
findes i b<strong>og</strong>en (Kanaanæisk<br />
balsam: Denatur<strong>er</strong>et sprit 100 ml,<br />
Bárkhat-øl 200 ml, Filtr<strong>er</strong>et møbelpolitur<br />
100 ml)? P<strong>er</strong>sonligt har jeg<br />
<strong>ikke</strong> meget fidus til forfatt<strong>er</strong>e, hvis<br />
ry hvil<strong>er</strong> på d<strong>er</strong>es forkærlighed til<br />
absolut urimelighed <strong>og</strong> absolut<br />
æresbevidsthed. Ikke hans forførelseskunst<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> jo kun omfatt<strong>er</strong><br />
n<strong>og</strong>le af p<strong>er</strong>son<strong>er</strong>ne — kvind<strong>er</strong>ne.<br />
Forførelsen <strong>er</strong> nærmest kun et<br />
element d<strong>er</strong> driv<strong>er</strong> handlingen.<br />
Den får Don Juan til at leve i nu’et,<br />
i ustandseligt skiftende situation<strong>er</strong>,<br />
som han både selv form<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
grib<strong>er</strong> når de <strong>er</strong> d<strong>er</strong>. D<strong>er</strong>for dukk<strong>er</strong><br />
p<strong>er</strong>son<strong>er</strong> <strong>og</strong> begivenhed<strong>er</strong> op<br />
n<strong>og</strong>et tilfældigt uden større ov<strong>er</strong>ordnet<br />
sammenhæng ell<strong>er</strong> begrun-<br />
alkohol, opium, små drenge ell<strong>er</strong><br />
lignende last<strong>er</strong>. Hvis de da <strong>ikke</strong><br />
<strong>og</strong>så kan skrive.<br />
Venedikt J<strong>er</strong>ofejevs »Moskva-<br />
Petusjki« fra 1970 cirkul<strong>er</strong>ede i<br />
Sovjettiden i de uofficielle samisdat<br />
udgivels<strong>er</strong>, b<strong>og</strong>en havde kultstatus<br />
inden tid<strong>er</strong>ne skiftede <strong>og</strong><br />
blev officielt acceptabel i 1989. I<br />
dag <strong>er</strong> <strong>det</strong> en klassik<strong>er</strong>. Jeg har<br />
<strong>ikke</strong> haft lejlighed til at sammenligne<br />
den danske udgave med originalen,<br />
men ov<strong>er</strong>sættelsen forekomm<strong>er</strong><br />
flydende. Ov<strong>er</strong>sætt<strong>er</strong>en<br />
René Wad And<strong>er</strong>sen har forsynet<br />
b<strong>og</strong>en med et noteapparat, d<strong>er</strong> forklar<strong>er</strong><br />
de mange allusion<strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
bare til Biblen, men <strong>og</strong>så til en<br />
lang række litt<strong>er</strong>ære forgæng<strong>er</strong>e,<br />
nøgt<strong>er</strong>ne såvel som alkoholis<strong>er</strong>ede.<br />
»Moskva-Petusjki« omhandl<strong>er</strong><br />
en t<strong>og</strong>rejse foretaget af Venja, den<br />
alkoholis<strong>er</strong>ede fortæll<strong>er</strong>. Med<br />
<strong>det</strong>te t<strong>og</strong>turskoncept in mente<br />
delse. Molière slipp<strong>er</strong> for at skulle<br />
gøre sig umage. D<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> meget<br />
bunden form ov<strong>er</strong> handlingen.<br />
Nej, farlig <strong>er</strong> Don Juan fordi<br />
han urokkeligt skill<strong>er</strong> sig ud fra<br />
ethv<strong>er</strong>t normativt fællesskab —<br />
gud, fad<strong>er</strong>ens autoritet, troskab,<br />
aftal<strong>er</strong>, familie, you name it. På<br />
dét punkt <strong>er</strong> han altid den samme:<br />
»jeg har <strong>ikke</strong> forandret mig,« sig<strong>er</strong><br />
han, men han forandr<strong>er</strong> de andres<br />
v<strong>er</strong>den uden d<strong>er</strong>es vilje <strong>og</strong> medvirken,<br />
bare ved at være den han<br />
<strong>er</strong>. Det <strong>er</strong> muligt at leve, have <strong>det</strong><br />
godt endda, være æresbevidst,<br />
være tapp<strong>er</strong>. Men uden sociale <strong>og</strong><br />
guddommelige binding<strong>er</strong>.<br />
Den afgørende sætning hen<br />
mod slutningen <strong>er</strong> at ingen skal<br />
kunne sige at »jeg <strong>er</strong> i stand til at<br />
angre« (hvilket hos Ludvigsen<br />
ov<strong>er</strong>sættes ukorrekt til <strong>det</strong> blot<br />
faktiske »at jeg angrede«). Dét <strong>er</strong><br />
Don Juans farlighed, <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> dér<br />
han <strong>er</strong> fanget til sidst. Han <strong>ikke</strong><br />
bare lade være at angre, han kan<br />
<strong>ikke</strong>, for så vil han ophøre med at<br />
have identitet i forhold til sig selv<br />
<strong>og</strong> andre, <strong>ikke</strong> eksist<strong>er</strong>e læng<strong>er</strong>e.<br />
Så da stengæsten invit<strong>er</strong><strong>er</strong> ham<br />
må han følge ham, kan <strong>ikke</strong> vælge<br />
at sige nej, velvidende at <strong>og</strong>så dét<br />
før<strong>er</strong> døden med sig.<br />
Hæng dig ell<strong>er</strong> hæng dig <strong>ikke</strong>,<br />
du vil fortryde begge dele, som en<br />
sen<strong>er</strong>e Don Juan-kend<strong>er</strong>, Ki<strong>er</strong>kegaard,<br />
sagde. Med den forskel at<br />
Don Juan gør begge dele uden at<br />
fortryde. Den slags ting <strong>er</strong> svære at<br />
sætte på glidende v<strong>er</strong>s, men godt<br />
til prosaens brud, spring, ironiske<br />
vending<strong>er</strong> <strong>og</strong> direkte tale. Absolut<br />
urimeligt, absolut godt, absolut<br />
Molière.<br />
kunne man så rubric<strong>er</strong>e b<strong>og</strong>en<br />
som et stykke rejselitt<strong>er</strong>atur. Ikke<br />
helt ulig Laurence St<strong>er</strong>nes følsomme<br />
rejse åbn<strong>er</strong> b<strong>og</strong>en med en<br />
bemærkning om, at fortæll<strong>er</strong>en<br />
aldrig har set Kreml. For når han<br />
led<strong>er</strong> eft<strong>er</strong> Kreml, end<strong>er</strong> han<br />
uvæg<strong>er</strong>ligt på Kursk-banegården.<br />
J<strong>er</strong>ofejev lad<strong>er</strong>, i lighed med<br />
St<strong>er</strong>ne, digressionen styre fortællingens<br />
l<strong>og</strong>ik, <strong>hvad</strong> enten <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
rejsens retning ell<strong>er</strong> fortæll<strong>er</strong>ens<br />
ordstrøm. Som Tristram Shandy<br />
bemærk<strong>er</strong>, kan man <strong>ikke</strong> tage hans<br />
digression<strong>er</strong> væk uden at fj<strong>er</strong>ne<br />
selve hans b<strong>er</strong>etnings solskin.<br />
Rejsen fra Moskva til Petusjki foretages<br />
i alkoholens tegn: T<strong>og</strong>ets<br />
ov<strong>er</strong>kontrollør, Semjónytj, int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
sig <strong>ikke</strong> for billett<strong>er</strong> ell<strong>er</strong><br />
betaling, men afkræv<strong>er</strong> de rejsende<br />
en millilit<strong>er</strong> vodka pr. kilomet<strong>er</strong>;<br />
<strong>og</strong> mange af b<strong>og</strong>ens samtal<strong>er</strong><br />
kreds<strong>er</strong> om ell<strong>er</strong> igangsættes af
alkoholen. Men Venja forstår at<br />
komme omkring i litt<strong>er</strong>aturens <strong>og</strong><br />
v<strong>er</strong>denshistoriens kringelkr<strong>og</strong>e,<br />
lige som han und<strong>er</strong>vejs konv<strong>er</strong>s<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
med h<strong>er</strong>rens engle (d<strong>er</strong> nærmest<br />
fung<strong>er</strong><strong>er</strong> som buttede ornamentale<br />
barokengle på <strong>det</strong> spinkle<br />
plot).<br />
»Moskva-Petusjki« kaldes som<br />
G<strong>og</strong>ols »Døde Sjæle« et poem. Og<br />
på samme vis som G<strong>og</strong>ols mest<strong>er</strong>værk<br />
<strong>er</strong> blevet <strong>det</strong>, kan man læse<br />
J<strong>er</strong>ofejevs poem som en kommentar<br />
om en trøstesløs samtid, om<br />
und<strong>er</strong>trykkelse af åndelighed, følsomhed<br />
<strong>og</strong> kultur i en v<strong>er</strong>den, hvor<br />
vodka kost<strong>er</strong> mindre end litt<strong>er</strong>atur,<br />
<strong>og</strong> hvor alkoholen udgør et eksil.<br />
Ell<strong>er</strong> man kan se <strong>det</strong> som et tidløst<br />
lyrisk værk, d<strong>er</strong> på udmærket vis<br />
foren<strong>er</strong> uforenelige modsætning<strong>er</strong>,<br />
b<strong>er</strong>uselsens tåg<strong>er</strong> med tankens<br />
skarphed, åndelig afstumpethed<br />
<strong>og</strong> grimhed med ømhed <strong>og</strong> skønhed<br />
— <strong>og</strong> så vid<strong>er</strong>e ad infinitum.<br />
Frem for alt fang<strong>er</strong> »Moskva-<br />
Petusjki« d<strong>og</strong>, fordi den <strong>er</strong> ualmindelig<br />
morsom. Odysséen fang<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> læs<strong>er</strong>en som en historie<br />
om en mand, d<strong>er</strong> rejs<strong>er</strong> hjem, men<br />
som fortællingen om hans vildveje<br />
<strong>og</strong> forhindring<strong>er</strong>. Og den store<br />
læseoplevelse som J<strong>er</strong>ofejev afstedkomm<strong>er</strong>,<br />
består <strong>ikke</strong> så meget i<br />
rejsefortællingen, men i Venjas<br />
fabul<strong>er</strong>ende omveje <strong>og</strong> afvigels<strong>er</strong><br />
fra et elementært hjemrejseplot.<br />
Som en anden rejsehelt, Leopold<br />
Bloom, kan virke som en fyr, <strong>det</strong><br />
kunne være hyggeligt at dele et<br />
glas ell<strong>er</strong> to med nede på den<br />
lokale pub, får man <strong>og</strong>så indtryk<br />
af Venja som en gemytlig dr<strong>ikke</strong>brod<strong>er</strong><br />
— bare han <strong>ikke</strong> skal mikse<br />
cocktails!<br />
Forrige numm<strong>er</strong> af tidsskriftet<br />
»Passage« (nr. 46) tematis<strong>er</strong>ede<br />
den b<strong>er</strong>usede tekst, <strong>og</strong> h<strong>er</strong> henledte<br />
Jørn Erslev And<strong>er</strong>sen opmærksomheden<br />
på <strong>det</strong> paradoks, at<br />
mange ’b<strong>er</strong>usede’ tekst<strong>er</strong> ved nærm<strong>er</strong>e<br />
eft<strong>er</strong>syn vis<strong>er</strong> sig at være<br />
»gennemsyret af komposition <strong>og</strong><br />
stilistisk tilrettelæggelse, teksten<br />
benytt<strong>er</strong> blot p<strong>er</strong>ceptions-strategisk<br />
’b<strong>er</strong>uselse’ som en slags fuldt<br />
kontroll<strong>er</strong>et ethos«. »Moskva-<br />
Petusjki« står som et fuldgyldigt<br />
eksempel h<strong>er</strong>for.<br />
I forlagets pressemeddelelse anbefales<br />
<strong>det</strong>, at man læs<strong>er</strong> J<strong>er</strong>ofejevs<br />
b<strong>og</strong> ledsaget af et glas vodka ell<strong>er</strong><br />
to. Det lyd<strong>er</strong> som en god idé, at læse<br />
mens man lun<strong>er</strong> sig ved et glas.<br />
Men jeg tror <strong>ikke</strong>, <strong>det</strong> vil fremme<br />
forståelsen, d<strong>er</strong>til <strong>er</strong> »Moskva-<br />
Petusjki« for nøgt<strong>er</strong>n <strong>og</strong> knudret,<br />
<strong>og</strong> man vil næppe <strong>er</strong>fare n<strong>og</strong>et dyb<strong>er</strong>e<br />
ved at læse J<strong>er</strong>ofejevs mest<strong>er</strong>lige<br />
poem gennem sprittåg<strong>er</strong>.<br />
Anbefalelsesværdig<br />
roman-roman<br />
Antonio Muñoz Molina<br />
Sefarad<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Iben Hasselbalch<br />
400 sid<strong>er</strong>, 348 kr.<br />
Gyldendal<br />
Anmeldt af Hans Lauge Hansen<br />
I oktob<strong>er</strong> modt<strong>og</strong> den spanske forfatt<strong>er</strong><br />
Antonio Muñoz Molina<br />
(1956) den nyindstiftede litt<strong>er</strong>aturpris<br />
Dinamarca for b<strong>og</strong>en »Sefarad«<br />
. Prisen vil hv<strong>er</strong>t an<strong>det</strong> år<br />
blive tildelt forfatt<strong>er</strong>en af et oprindeligt<br />
spanskspr<strong>og</strong>et litt<strong>er</strong>ært værk<br />
udgivet i dansk ov<strong>er</strong>sættelse. Det<br />
<strong>er</strong> den spanske ambassade som i<br />
samarbejde med en række latinam<strong>er</strong>ikanske<br />
landes ambassad<strong>er</strong> har<br />
sponsor<strong>er</strong>et prisen, med <strong>det</strong> formål<br />
»at styrke en gensidig forståelse<br />
mellem den danske <strong>og</strong> den<br />
spansktalende befolkning«.<br />
Or<strong>det</strong> »Sefarad« <strong>er</strong> den hebraiske<br />
betegnelse, som den jødiske<br />
befolkning på den ib<strong>er</strong>iske halvø<br />
brugte om d<strong>er</strong>es land, inden de<br />
blev landsforvist af <strong>det</strong> katolske<br />
regentpar Isabel af Kastillien <strong>og</strong><br />
F<strong>er</strong>nando af Aragon i 1492, <strong>og</strong><br />
som titlen antyd<strong>er</strong>, tag<strong>er</strong> b<strong>og</strong>en<br />
afsæt i eksil<strong>er</strong>ingsproblemat<strong>ikke</strong>n<br />
som <strong>det</strong> gennemgående tema for<br />
b<strong>og</strong>ens sytten kapitl<strong>er</strong>. Hv<strong>er</strong>t kapitel<br />
fortæll<strong>er</strong> sin egen historie, men<br />
histori<strong>er</strong>ne <strong>er</strong> alligevel snæv<strong>er</strong>t<br />
sammenhængende, <strong>ikke</strong> bare<br />
tematisk, men <strong>og</strong>så gennem et netværk<br />
af genkommende p<strong>er</strong>son<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> ref<strong>er</strong>enc<strong>er</strong>, som invit<strong>er</strong><strong>er</strong> læs<strong>er</strong>en<br />
til selv at etabl<strong>er</strong>e de ofte kun<br />
antydede sammenhænge. Fortælling<strong>er</strong>ne<br />
bland<strong>er</strong> fiktive <strong>og</strong> historiske<br />
p<strong>er</strong>son<strong>er</strong> (bl.a. Primo Levi,<br />
Willi Münzenb<strong>er</strong>g, Jean Améry,<br />
Franz Kafka <strong>og</strong> Victor Klemp<strong>er</strong><strong>er</strong>) i<br />
en kollage d<strong>er</strong> plac<strong>er</strong><strong>er</strong> sig mellem<br />
romanskrivning <strong>og</strong> historiefortælling,<br />
med en eksplicit fortæll<strong>er</strong> d<strong>er</strong><br />
hele tiden skift<strong>er</strong> identitet <strong>og</strong> leg<strong>er</strong><br />
kispus med læs<strong>er</strong>en gennem skiftende<br />
udsigelsesposition<strong>er</strong> <strong>og</strong> en<br />
labyrint af int<strong>er</strong>tekstutelle ref<strong>er</strong>enc<strong>er</strong>.<br />
I und<strong>er</strong>titlen betegn<strong>er</strong> Muñoz<br />
Molina selv værket som »una<br />
novela de novelas« (ov<strong>er</strong>sat til en<br />
»roman-roman«), hvormed han<br />
henvis<strong>er</strong> til såvel b<strong>og</strong>ens tilblivelse<br />
som til dens struktur. I en<br />
afsluttende note <strong>er</strong>klær<strong>er</strong> forfatt<strong>er</strong>en<br />
at han selv har digtet meget<br />
lidt i de histori<strong>er</strong> han fortæll<strong>er</strong>, <strong>og</strong><br />
at de stemm<strong>er</strong> han lad<strong>er</strong> tale, <strong>er</strong><br />
stemm<strong>er</strong> han enten selv har hørt<br />
<strong>og</strong> gemt i sin <strong>er</strong>indring, ell<strong>er</strong> n<strong>og</strong>le<br />
han har fun<strong>det</strong> i andre bøg<strong>er</strong> —<br />
fortrinsvis i en række bi<strong>og</strong>rafiske<br />
fremstilling<strong>er</strong> af de i »Sefarad«<br />
optrædende historiske p<strong>er</strong>son<strong>er</strong>.<br />
Det konkrete udgangspunkt for<br />
mange af histori<strong>er</strong>ne udgøres af<br />
jød<strong>er</strong>nes diaspora i <strong>det</strong> 20. århundredes<br />
Centraleuropa hærget af<br />
totalitære regim<strong>er</strong>, hvor Muñoz<br />
Molina spørg<strong>er</strong> til <strong>hvad</strong> <strong>det</strong> var<br />
d<strong>er</strong> gjorde, at ingen gjorde n<strong>og</strong>et.<br />
Ikke engang ofrene selv, som ofte<br />
forholdt sig passivt afventende <strong>og</strong><br />
accept<strong>er</strong>ede d<strong>er</strong>es skæbne, ligesom<br />
Kafkas K i »Processen« — paralys<strong>er</strong>ede<br />
af d<strong>er</strong>es pludselige identitet<br />
som paria. Men vi find<strong>er</strong> <strong>og</strong>så fortælling<strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong> tag<strong>er</strong> d<strong>er</strong>es udgangspunkt<br />
i Spaniens traditionalistiske<br />
regime i 50’<strong>er</strong>ne ell<strong>er</strong> i forfatt<strong>er</strong>ens<br />
eget privileg<strong>er</strong>ede forfatt<strong>er</strong>miljø i<br />
1990’<strong>er</strong>nes Europa — sågar København<br />
lægg<strong>er</strong> navn til et af<br />
kapitl<strong>er</strong>ne. Men den tilsyneladen-<br />
(roman)<br />
Centrale spørgsmål behandles i Muñoz Molinas prisvindende roman<br />
Antonio Muñoz Molina<br />
(Foto: Hans Lauge Hansen)<br />
de diametrale modsætning mellem<br />
de totalitære regim<strong>er</strong>s åbenlyse<br />
foragt for mennesket <strong>og</strong> mangel på<br />
respekt for <strong>det</strong> enkelte individ<br />
dekonstru<strong>er</strong>es gennem glimtvise<br />
parallell<strong>er</strong> til <strong>det</strong> senmod<strong>er</strong>ne <strong>og</strong><br />
europæiske Spanien, hvor ligene<br />
af illegale afrikanske emigrant<strong>er</strong><br />
flyd<strong>er</strong> i land på de andalusiske<br />
kyst<strong>er</strong>. Vi kan få øje på barbariet i<br />
den nazistiske holocaust, men kan<br />
vi sige os fri for <strong>ikke</strong> <strong>og</strong>så selv at<br />
reproduc<strong>er</strong>e den sociale marginalis<strong>er</strong>ing<br />
som udgangspunkt for<br />
opretholdelsen af den skrøbelige<br />
’normalitet’, synes b<strong>og</strong>en at spørge?<br />
Vi kan tage afstand fra historiens<br />
Hitl<strong>er</strong>, men hvor snæv<strong>er</strong>t <strong>er</strong><br />
egentlig forhol<strong>det</strong> mellem mod<strong>er</strong>nitet<br />
<strong>og</strong> totalitarisme? Spanien har<br />
i mange år, både und<strong>er</strong> Francos<br />
diktatur <strong>og</strong> i p<strong>er</strong>ioden frem til<br />
optagelsen i <strong>det</strong> europæiske fællesskab,<br />
kigget langt eft<strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
demokratiske Europa, men hvori<br />
adskill<strong>er</strong> <strong>det</strong> 20. århundredes<br />
europæiske regim<strong>er</strong> sig egentligt<br />
fra 1500-tallets religiøse intol<strong>er</strong>ance,<br />
d<strong>er</strong> mundede ud i Spaniens<br />
uddrivelse af både jød<strong>er</strong> <strong>og</strong> maur<strong>er</strong>e?<br />
Sådanne spørgsmål ligg<strong>er</strong><br />
und<strong>er</strong> fortælling<strong>er</strong>nes ov<strong>er</strong>flade <strong>og</strong><br />
vidn<strong>er</strong> om forfatt<strong>er</strong>ens udviklede<br />
bevidsthed om litt<strong>er</strong>aturens etiske<br />
ansvar.<br />
Muñoz Molina <strong>er</strong> h<strong>er</strong>hjemme <strong>er</strong><br />
kendt for roman<strong>er</strong> såsom<br />
»Vint<strong>er</strong>en i Lissabon« (1992),<br />
»Den polske rytt<strong>er</strong>« (1996), <strong>og</strong><br />
»Fuldmåne« (2000), <strong>og</strong> vi genfind<strong>er</strong><br />
n<strong>og</strong>le af forfatt<strong>er</strong>skabets store<br />
tema<strong>er</strong> i »Sefarad«, om end i en<br />
anden iklædning: forhol<strong>det</strong> mellem<br />
<strong>er</strong>indring <strong>og</strong> fantasi, mellem<br />
fiktion <strong>og</strong> historie samt mellem<br />
fortælling <strong>og</strong> konstruktion af kulturel<br />
identitet. Muñoz Molina har<br />
med »Sefarad« skabt sit til dato<br />
mest polyfone <strong>og</strong> komplekse værk,<br />
d<strong>er</strong> i Iben Hasselbalchs glimrende<br />
ov<strong>er</strong>sættelse fremstår som <strong>det</strong> p<strong>er</strong>fekte<br />
valg for den første tildeling<br />
af denne nye pris. B<strong>og</strong>en skal have<br />
min varmeste anbefaling med på<br />
vejen.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 7
(roman)<br />
Ugo DiFonte<br />
Mundskænken<br />
(The Foodtast<strong>er</strong>)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Bente Kastb<strong>er</strong>g<br />
300 sid<strong>er</strong>, 278 kr.<br />
Gyldendal<br />
Anmeldt af Brian Andreasen<br />
Som Ed<strong>er</strong>s litt<strong>er</strong>ære mundskænk<br />
kan jeg byde på en menu bestående<br />
af en læskende <strong>og</strong> letfordøjelig<br />
roman — velegnet til den <strong>ikke</strong> alt<br />
8<br />
Litt<strong>er</strong>ær trepan<strong>er</strong>ing<br />
Mick Jackson<br />
Tunnelmag<strong>er</strong>en<br />
Mick Jackson bor<strong>er</strong> hul i Tunnelmag<strong>er</strong>ens tykke skal i debutromanen<br />
om den femte h<strong>er</strong>tug af Portland<br />
(The Und<strong>er</strong>ground Man)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Bitten Posselt Langhede<br />
283 sid<strong>er</strong>, 298 kr.<br />
Rosenkilde<br />
Anmeldt af<br />
Jakob Stougaard-Nielsen<br />
D<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> n<strong>og</strong>et bedre end kugleskøre<br />
excentrik<strong>er</strong>e fra victoriatidens<br />
England. Mick Jackson har<br />
givet liv til en af de mest farv<strong>er</strong>ige<br />
af slagsen i sin debutroman fra<br />
1997, »The Und<strong>er</strong>ground Man«,<br />
for nyligt udkommet på dansk<br />
som »Tunnelmag<strong>er</strong>en«. Det historiske<br />
mat<strong>er</strong>iale i sig selv, tilsat<br />
spredte rygt<strong>er</strong> <strong>og</strong> lokale myt<strong>er</strong>,<br />
ville være nok til en und<strong>er</strong>holdende<br />
historisk roman, men Mick<br />
Jacksons roman vil m<strong>er</strong>e <strong>og</strong> an<strong>det</strong><br />
end <strong>det</strong>.<br />
Tunnelmag<strong>er</strong>en <strong>er</strong> den excentriske<br />
femte h<strong>er</strong>tug af Portland, William<br />
John Cavendish-Bentinck-<br />
Scott, d<strong>er</strong> levede fra 1800 til 1879<br />
på sit sagnomspundne gods i<br />
Nottinghamshire. H<strong>er</strong>tug William<br />
Velbekomme!<br />
Let frokost:<br />
Metafiktion <strong>og</strong> mundskænkeskærmydsl<strong>er</strong> i renæssancens Italien<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
af Portland levede <strong>og</strong> døde som<br />
excentrisk enebo<strong>er</strong> på sit familiegods<br />
i <strong>det</strong> nordlige <strong>og</strong> altid tågede<br />
England, <strong>og</strong> han <strong>er</strong> mest kendt for<br />
at have bygget et omfattende<br />
system af brede tunnel<strong>er</strong> und<strong>er</strong> sit<br />
gods. Visse sted<strong>er</strong> var tunnel<strong>er</strong>ne<br />
så enorme, at to hestev<strong>og</strong>ne med<br />
lethed kunne pass<strong>er</strong>e hinanden på<br />
vej fra godsets kældre til de<br />
omkringliggende landsby<strong>er</strong>. Man<br />
skulle tro, at romanen vil forsøge<br />
at forklare, hvorfor h<strong>er</strong>tugen lod<br />
disse tunnel<strong>er</strong> opføre — ell<strong>er</strong> i <strong>det</strong><br />
mindste udmale <strong>det</strong>alj<strong>er</strong> af h<strong>er</strong>tugens<br />
omfattende <strong>og</strong> mildest talt<br />
ualmindelige byggeprojekt<strong>er</strong>. Men<br />
Jackson dvæl<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> ved myt<strong>er</strong>ne<br />
for <strong>det</strong> bizarres skyld.<br />
Ov<strong>er</strong> en vint<strong>er</strong> følg<strong>er</strong> vi d<strong>er</strong>imod<br />
h<strong>er</strong>tugens slentrende <strong>og</strong> springende<br />
tank<strong>er</strong> nedfæl<strong>det</strong> i en fiktiv<br />
dagb<strong>og</strong>, kun afbrudt af korte kommentar<strong>er</strong><br />
fra den lokale befolkning<br />
ell<strong>er</strong> h<strong>er</strong>tugens eget p<strong>er</strong>sonale. Vi<br />
mød<strong>er</strong> en aldrende mand, hvis<br />
krop <strong>er</strong> i tiltagende forfald. Hårene<br />
voks<strong>er</strong> ud af ør<strong>er</strong>ne, <strong>og</strong> hypokondrien<br />
tag<strong>er</strong> til, i takt med at afskyelige<br />
husg<strong>er</strong>åd <strong>og</strong> benbrækkende<br />
mirakelkure afprøves. En af roma-<br />
for kræsne læs<strong>er</strong> med smag for <strong>det</strong><br />
hurtigt konsum<strong>er</strong>ede. Som b<strong>og</strong>stavelig<br />
hors d’œuvre har romanen<br />
en fortale med forklaring på sin<br />
egen oprindelse forestået af dens<br />
såkaldte ov<strong>er</strong>sætt<strong>er</strong> <strong>og</strong> udgiv<strong>er</strong>,<br />
Pet<strong>er</strong> Elbling. Han hævd<strong>er</strong> at være<br />
kommet i besiddelse af <strong>det</strong>te enestående<br />
renæssancemanuskript<br />
eft<strong>er</strong> et kort møde med en storpralende<br />
bulgarsk linedans<strong>er</strong> af<br />
sigøjn<strong>er</strong>familie. Manuskriptet <strong>er</strong><br />
på grundlag af eft<strong>er</strong>følgende professionel<br />
bedømmelse blevet vur-<br />
nens genialitet<strong>er</strong> <strong>er</strong>, at netop som<br />
disse komiske, kropslige optrin <strong>er</strong><br />
ved at trætte læs<strong>er</strong>en (<strong>og</strong> h<strong>er</strong>tugen<br />
selv), da tag<strong>er</strong> et velkendt, men<br />
alligevel ov<strong>er</strong>raskende, psykol<strong>og</strong>isk<br />
mønst<strong>er</strong> form. H<strong>er</strong>tugen lid<strong>er</strong><br />
af en ubændig længsel, som først<br />
har distanc<strong>er</strong>ede forældre <strong>og</strong> siden<br />
en ugengældt forelskelse til genstand.<br />
H<strong>er</strong>tugen <strong>er</strong> ubehjælpeligt<br />
Omslag ved J<strong>er</strong>ry Bau<strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong>et ægte, <strong>og</strong> hr. Elbling har så<br />
gennem fire år forb<strong>er</strong>edt <strong>og</strong> redig<strong>er</strong>et<br />
den ov<strong>er</strong>sættelse, som nu foreligg<strong>er</strong>.<br />
Om den egentlige forfatt<strong>er</strong><br />
— Ugo DiFonte (meget symbolsk<br />
‘fra kilden’) — <strong>og</strong> hans hjemby<br />
Corsoli, som desværre gik und<strong>er</strong> i<br />
et jordskælv i slutningen af <strong>det</strong> 17.<br />
århundrede, findes ingen andre<br />
vidnesbyrd end netop <strong>det</strong>te<br />
bemærkelsesværdige manuskript.<br />
Denne lille forret <strong>er</strong> et sandt<br />
væld af tekstlige relativ<strong>er</strong>ing<strong>er</strong>,<br />
hvis mål synes at være at temati-<br />
ensom på trods af de utallige, hengivne<br />
opvart<strong>er</strong>e <strong>og</strong> und<strong>er</strong>sått<strong>er</strong><br />
(den historiske h<strong>er</strong>tug var en meget<br />
elsket mand af folket). Ensomheden<br />
<strong>og</strong> længslen, d<strong>er</strong> driv<strong>er</strong> h<strong>er</strong>tugens<br />
hypokondri <strong>og</strong> sikk<strong>er</strong>t <strong>og</strong>så<br />
tunnelbygningsmanien, får en sidste<br />
gestaltning i en spøgelsesagtig<br />
drengefigur, d<strong>er</strong> følg<strong>er</strong> h<strong>er</strong>tugen på<br />
en rejse til Edinburgh, hvor han<br />
lær<strong>er</strong> om trepan<strong>er</strong>ing.<br />
Denne forældede kirurgi forløs<strong>er</strong><br />
den gale h<strong>er</strong>tug fra indespærringen<br />
i <strong>det</strong> ensomme skelet — den<br />
»slipp<strong>er</strong> en smule af mig selv ud i<br />
v<strong>er</strong>den«, som h<strong>er</strong>tugen konklud<strong>er</strong><strong>er</strong>.<br />
Forløsningens tilsynekomst,<br />
sammenbindingen af de mange<br />
tråde, figur<strong>er</strong> <strong>og</strong> tank<strong>er</strong> i b<strong>og</strong>ens<br />
sidste tredjedel, giv<strong>er</strong> en af de helt<br />
store læseoplevels<strong>er</strong>.<br />
H<strong>er</strong>tugens eksp<strong>er</strong>iment<strong>er</strong> med<br />
trepan<strong>er</strong>ing bliv<strong>er</strong> mod romanens<br />
afslutning et billede på romanens<br />
styrke. Det <strong>er</strong> netop ind i hove<strong>det</strong><br />
på h<strong>er</strong>tugen, vi komm<strong>er</strong> som læs<strong>er</strong>e.<br />
Så tæt, så poetisk <strong>og</strong> loyalt <strong>er</strong><br />
man sjældent kommet på excentrik<strong>er</strong>ens,<br />
<strong>det</strong> længselsfulde menneskes,<br />
egen selvopdagelse <strong>og</strong> forløsning.<br />
Mick Jackson <strong>er</strong> endnu et produkt<br />
af Malcolm Bradburys skole i<br />
kreativ skrivning ved Univ<strong>er</strong>sity<br />
of East Anglia, men debut<strong>er</strong>ede<br />
først som romanforfatt<strong>er</strong> eft<strong>er</strong> i<br />
fl<strong>er</strong>e år at have været en af hovedkræft<strong>er</strong>ne<br />
som sangskriv<strong>er</strong> <strong>og</strong> sang<strong>er</strong><br />
i alt<strong>er</strong>native bands som »The<br />
Screaming Abdabs« <strong>og</strong> »The<br />
Dinn<strong>er</strong> Ladies«. Sidste år udkom<br />
Mick Jacksons anden roman,<br />
»Five Boys«, d<strong>er</strong> d<strong>og</strong> endnu <strong>ikke</strong><br />
<strong>er</strong> kommet på dansk.<br />
s<strong>er</strong>e ægthed <strong>og</strong> historisk realisme.<br />
Den <strong>er</strong> i sig selv en spændende<br />
optakt, hvis metafiktive iscenesættelse<br />
lov<strong>er</strong> godt, <strong>og</strong> som læs<strong>er</strong> vent<strong>er</strong><br />
man spændt på, med hvilke<br />
spidsfindighed<strong>er</strong> konstruktionen<br />
skal fortsættes — for eft<strong>er</strong>hånden<br />
kræv<strong>er</strong> metafiktiv litt<strong>er</strong>atur en stadigt<br />
stigende spidsfindighed for<br />
vedblivende at være int<strong>er</strong>essant.<br />
Men <strong>det</strong> end<strong>er</strong> h<strong>er</strong>, hvor <strong>det</strong> knapt<br />
<strong>er</strong> begyndt. Menuen vis<strong>er</strong> sig desværre<br />
kun at være en torett<strong>er</strong>s, for<strong>og</strong><br />
hovedret, hvor den påfaldende<br />
mangel på en afrundende ganekild<strong>er</strong><br />
som pr<strong>ikke</strong>n ov<strong>er</strong> i’et <strong>er</strong> markant,<br />
fordi d<strong>er</strong> med metafiktionen<br />
<strong>er</strong> lagt i ovnen til n<strong>og</strong>et m<strong>er</strong>e, d<strong>er</strong><br />
desværre udebliv<strong>er</strong>.<br />
Den stilistiske opskrift lyd<strong>er</strong> på<br />
én del dagb<strong>og</strong>sroman, én del<br />
memoires, én del pikaresk roman<br />
alt sammen pisket let <strong>og</strong> luftigt<br />
und<strong>er</strong> tilsætning af fl<strong>er</strong>e knivspid-
s<strong>er</strong> Rabelais <strong>og</strong> karnevalisme, et<br />
voilà: en velsmagende, om end<br />
<strong>ikke</strong> englesyngende delikat pistacie<br />
… undskyld, pastiche. Selve<br />
historien om Ugo, d<strong>er</strong> fra forfærdelige<br />
kår ved held, snilde <strong>og</strong><br />
menneskelig fornuft <strong>ikke</strong> blot sikr<strong>er</strong><br />
sig en stilling som mundskænk<br />
for den lokale tyran af en h<strong>er</strong>tug,<br />
men tillige end<strong>er</strong> som hans højre<br />
hånd <strong>og</strong> rådgiv<strong>er</strong>, <strong>er</strong> velfortalt <strong>og</strong><br />
spændende — hovedsageligt fordi<br />
den <strong>er</strong> mættet med action. På<br />
vejen frem mod <strong>det</strong> bærende klimaks<br />
— hvordan Ugo skal bære<br />
sig ad med at afværge den gamle,<br />
lid<strong>er</strong>lige h<strong>er</strong>tugs gifteplan<strong>er</strong> med<br />
Ugos egen datt<strong>er</strong>, Miranda, uden<br />
selv at blive henrettet for loyalitetsbrud<br />
— opbydes en række fine<br />
tidsbilled<strong>er</strong>. De veksl<strong>er</strong> mellem de<br />
meget kendte vinkl<strong>er</strong> — pesten <strong>og</strong><br />
inkvisitionen — <strong>og</strong> de m<strong>er</strong>e eksotiske<br />
såsom den civilisationshistoriske<br />
nicheb<strong>er</strong>etning om gaflens<br />
indt<strong>og</strong> hos den særdeles etiketteudfordrede<br />
h<strong>er</strong>tug.<br />
Und<strong>er</strong> pastich<strong>er</strong>, tidsbilled<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
action ligg<strong>er</strong> en lidt triviel b<strong>er</strong>etning<br />
om social elendighed <strong>og</strong> survival<br />
of the fittest anno 1534, hvis<br />
til tid<strong>er</strong> ret så patetiske kærlighedsskildring<strong>er</strong><br />
udpræget mangl<strong>er</strong><br />
n<strong>er</strong>ve — <strong>og</strong> desværre hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
vind<strong>er</strong> som tilstræbt skildring af<br />
en italiensk mundskænks forsøg<br />
udi <strong>det</strong> poetiske. Hvad d<strong>er</strong> d<strong>er</strong>imod<br />
giv<strong>er</strong> en grundlæggende <strong>og</strong><br />
dybsindig spænding igennem hele<br />
romanen, <strong>er</strong> <strong>det</strong> paradoks, at en<br />
udhungret, altid sultende fattigprås<br />
får hyre som mundskænk<br />
hos en storfråsende h<strong>er</strong>tug, d<strong>er</strong> på<br />
den ene <strong>og</strong> heldige side har en<br />
udtalt faible for kulinarisk ov<strong>er</strong>dådighed,<br />
men desværre på den<br />
anden side i kraft af sin frastødende<br />
p<strong>er</strong>sonlighed <strong>og</strong> opførsel vedvarende<br />
<strong>er</strong> lagt for had af adskillige<br />
fjend<strong>er</strong> — <strong>og</strong> dét i en tid, hvor<br />
giftblandingens kunst var ædel <strong>og</strong><br />
udbredt. Den stakkels Ugo s<strong>er</strong> d<strong>er</strong>for<br />
konstant sig selv præsent<strong>er</strong>et<br />
for <strong>det</strong> ene m<strong>er</strong>e vidund<strong>er</strong>lige måltid<br />
eft<strong>er</strong> <strong>det</strong> an<strong>det</strong>, men kan kun<br />
med livet som indsats komme tæt<br />
på <strong>det</strong>te jordiske himm<strong>er</strong>ige. Dette<br />
poetiske paradoks af nydelsesfuld<br />
livsudfoldelse i mø<strong>det</strong> med <strong>det</strong><br />
mulige tab af selv samme liv, dann<strong>er</strong><br />
en filosofisk k<strong>er</strong>ne, hvis iklædning<br />
<strong>er</strong> ny <strong>og</strong> veltillavet.<br />
Denne mundskænk kan alt i alt<br />
godt anbefale fortællingen om<br />
Ugo. Den <strong>er</strong> et stykke kvalitetsfastfood,<br />
d<strong>er</strong> kan s<strong>er</strong>v<strong>er</strong>es som en let<br />
frokost, d<strong>er</strong> med garanti <strong>ikke</strong> giv<strong>er</strong><br />
mavekneb, men som til gengæld<br />
nok kræv<strong>er</strong> et n<strong>og</strong>et m<strong>er</strong>e substantielt<br />
aftenmåltid. Bon appétit!<br />
Af Kirsten Holst Pet<strong>er</strong>sen<br />
Ingen synes at være i tvivl om, at<br />
J.M. Coetzee var et oplagt valg, ja,<br />
næsten en selvskrevet vind<strong>er</strong> af<br />
Nobelprisen i litt<strong>er</strong>atur. Ros hagl<strong>er</strong><br />
ned fra kritik<strong>er</strong>e, kolleg<strong>er</strong> <strong>og</strong> anmeld<strong>er</strong>e,<br />
selv fra hans hjemland,<br />
Sydafrika, hvor d<strong>er</strong> ell<strong>er</strong>s har været<br />
både sur kritik <strong>og</strong> politisk rumlen<br />
omkring udgivelsen af romanen<br />
»Disgrace«, som han modt<strong>og</strong><br />
sin anden Book<strong>er</strong>-pris for i 1999.<br />
Romanen <strong>er</strong> bl.a. <strong>er</strong> et kritisk blik<br />
på post-apartheid Sydafrika. Præsident<br />
Mbeki besluttede at tage<br />
æren til indtægt for hele Afrika <strong>og</strong><br />
fandt den store retorik frem: »På<br />
den sydafrikanske nations vegne,<br />
ja, på hele Afrikas vegne hils<strong>er</strong> vi<br />
vores nyeste Nobelprismodtag<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> sol<strong>er</strong> os med ham i den glans,<br />
d<strong>er</strong> udstrål<strong>er</strong> fra denne hæd<strong>er</strong>sbevisning.«<br />
Han fik h<strong>er</strong> flettet ind, at<br />
Sydafrika har endnu en Nobelprismodtag<strong>er</strong><br />
(Nadine Gordim<strong>er</strong> i<br />
1991), men retor<strong>ikke</strong>n kling<strong>er</strong> lidt<br />
hult, især i betragtning af, at Coetzee<br />
<strong>er</strong> flyttet i et frivilligt eksil i<br />
Australien. ANC’s talsmand,<br />
Smuts Ngonyama, komm<strong>er</strong> nærm<strong>er</strong>e<br />
sydafrikanske følels<strong>er</strong> i sin<br />
udtalelse. Eft<strong>er</strong> at have sagt at han<br />
håb<strong>er</strong>, at prisen vil virke som inspiration<br />
for lan<strong>det</strong>s — <strong>og</strong> Afrikas<br />
— unge forfatt<strong>er</strong>e, sig<strong>er</strong> han: »vi<br />
håb<strong>er</strong> <strong>og</strong>så, at <strong>det</strong> vil anspore forlag<br />
<strong>og</strong> læs<strong>er</strong>e til at opdage kontinentets<br />
enorme ov<strong>er</strong>sete litt<strong>er</strong>ære<br />
potentiale.« D<strong>er</strong> har i Sydafrika ,<br />
både før <strong>og</strong> eft<strong>er</strong> Apartheid, eksist<strong>er</strong>et<br />
en utilfredshed med, at kun<br />
de hvide blandt lan<strong>det</strong>s forfatt<strong>er</strong>e<br />
<strong>er</strong> blevet bemærket i den vestlige<br />
v<strong>er</strong>den.<br />
Coetzees forfatt<strong>er</strong>skab <strong>er</strong> opstået<br />
af — <strong>og</strong> lev<strong>er</strong> i — de brudflad<strong>er</strong>,<br />
som <strong>er</strong> hans <strong>og</strong> mange af hans<br />
gen<strong>er</strong>ations sociale, nationale <strong>og</strong><br />
kulturelle arv: Hvid, engelsktalende<br />
sydafrikan<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> trods en Bo<strong>er</strong><br />
baggrund var i opposition til<br />
Apartheidregimet, omgivet af de<br />
und<strong>er</strong>trykte afrikanske kultur<strong>er</strong>,<br />
som <strong>ikke</strong> var hans, <strong>og</strong> som han<br />
uundgåeligt blev medund<strong>er</strong>trykk<strong>er</strong><br />
af, <strong>og</strong> med et kulturelt ståsted, d<strong>er</strong><br />
lå i den intellektuelle europæiske<br />
tradition, som den udspill<strong>er</strong> sig<br />
ved univ<strong>er</strong>sitet<strong>er</strong> i England <strong>og</strong><br />
Am<strong>er</strong>ika, <strong>og</strong> som var und<strong>er</strong>trykt<br />
ell<strong>er</strong> direkte bortcensur<strong>er</strong>et i<br />
Sydafrika. Denne lib<strong>er</strong>ale, engelsktalende,<br />
hvide tradition, som<br />
und<strong>er</strong> Apartheid <strong>ikke</strong> havde magt<br />
nok til at spille n<strong>og</strong>en afgørende<br />
rolle i <strong>det</strong> nationale drama, <strong>er</strong> blevet<br />
beskrevet som »en blindgyde i<br />
historien«.<br />
En magtesløs, historisk blindgyde<br />
i et ekstremt voldeligt samfund<br />
<strong>er</strong> en tung arv! Den kan selvfølgelig<br />
håndt<strong>er</strong>es på fl<strong>er</strong>e forskellige<br />
måd<strong>er</strong>. Gordim<strong>er</strong> kastede sig ud i<br />
en m<strong>er</strong>e <strong>og</strong> m<strong>er</strong>e kritisk social <strong>og</strong><br />
psykol<strong>og</strong>isk analyse af den historiske<br />
situation, som den skred frem,<br />
mens Coetzee skriv<strong>er</strong> allegori<strong>er</strong><br />
om und<strong>er</strong>trykkelse, d<strong>er</strong> nok har<br />
rod i Apartheid situationen, men<br />
som udvid<strong>er</strong> diskussionen om<br />
magt <strong>og</strong> afmagt til koloniale, psykol<strong>og</strong>iske<br />
ell<strong>er</strong> seksuelle magtmisbrug.<br />
Hans univ<strong>er</strong>s <strong>er</strong> gennemsyret<br />
af følelsen af at være indespærret i<br />
et uafvendeligt fængsel af magtmisbrug<br />
mellem mennesk<strong>er</strong> <strong>og</strong> stat<strong>er</strong>,<br />
<strong>og</strong> hans p<strong>er</strong>son<strong>er</strong> kæmp<strong>er</strong> hele<br />
tiden mod magtmisbruget, for at<br />
forstå <strong>det</strong> ell<strong>er</strong> for at undgå <strong>det</strong>.<br />
Til trods for den allegoriske form<br />
(artikel)<br />
En nådesløs forfatt<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> en skyldbetynget<br />
læs<strong>er</strong>skare<br />
J.M. Coetzee fik Nobelprisen i litt<strong>er</strong>atur<br />
<strong>er</strong> <strong>det</strong> et ekstremt komplekst univ<strong>er</strong>s<br />
Coetzee skriv<strong>er</strong> frem. I situation<strong>er</strong>,<br />
hvor ondskab <strong>og</strong> ov<strong>er</strong>greb<br />
flor<strong>er</strong><strong>er</strong>, <strong>er</strong> d<strong>er</strong> ingen helte <strong>og</strong> få<br />
decid<strong>er</strong>ede skurke. Tid <strong>og</strong> sted <strong>er</strong><br />
ofte flydende <strong>og</strong> genkendelige diskurs<strong>er</strong><br />
(feminisme, lib<strong>er</strong>alisme,<br />
racisme), d<strong>er</strong> bevæg<strong>er</strong> sig ind <strong>og</strong><br />
ud af fortælleuniv<strong>er</strong>set; bedst som<br />
man tror, at man har fået fod på<br />
stoffet (en feministisk analyse ell<strong>er</strong><br />
en kritik af imp<strong>er</strong>ialismen), sætt<strong>er</strong><br />
en moddiskurs ind, som umuliggør<br />
den tolkningsmodel, d<strong>er</strong> rull<strong>er</strong><br />
ind på lystavlen.<br />
Identifikationen med p<strong>er</strong>songall<strong>er</strong>iet<br />
bliv<strong>er</strong> på samme måde hele<br />
tiden forpurret af modsætning<strong>er</strong><br />
ell<strong>er</strong> af p<strong>er</strong>son<strong>er</strong>nes ugennemtrængelighed.<br />
De skjul<strong>er</strong> sig, kan <strong>ikke</strong><br />
ell<strong>er</strong> nægt<strong>er</strong> at tale. Tilbage står en<br />
række individuelle forsøg på<br />
væren ov<strong>er</strong> for magten, ell<strong>er</strong> magtmisbruget.<br />
Spr<strong>og</strong>et <strong>er</strong> kafkask,<br />
minimalistisk <strong>og</strong> præcist, <strong>og</strong> sammen<br />
med den allegoris<strong>er</strong>ende<br />
form skab<strong>er</strong> <strong>det</strong> et moralsk univ<strong>er</strong>s,<br />
som hos andre forfatt<strong>er</strong>e ville<br />
blive betegnet som tidløst ell<strong>er</strong><br />
eviggyldigt, men som h<strong>er</strong> <strong>og</strong>så<br />
undslipp<strong>er</strong> den betegnelse, i<strong>det</strong><br />
d<strong>er</strong> hele tiden optræd<strong>er</strong> skygg<strong>er</strong> af<br />
historisk genkendelighed.<br />
Historien, set som den skygge<br />
fortiden kast<strong>er</strong> ov<strong>er</strong> nutiden, <strong>er</strong> et<br />
vigtigt tema. Det Svenske Akademi<br />
hæft<strong>er</strong> sig i sin prisbegrundelse<br />
ved, at Coetzee <strong>er</strong> »skånselsløs i<br />
sin kritik af den vestlige civilisations<br />
grusomme rationalisme <strong>og</strong><br />
kosmetiske moral.« Vi <strong>er</strong> dybt<br />
fascin<strong>er</strong>ede af at blive tugtet på en<br />
så nådesløs <strong>og</strong> samtidigt gennemtrængende<br />
intelligent måde. Måske<br />
<strong>er</strong> vi endda lidt beærede.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 9
(roman)<br />
Lars Kjædegaard<br />
Israel Falk<br />
264 sid<strong>er</strong>, 299 kr.<br />
Lindhardt <strong>og</strong> Ringhof<br />
Anmeldt af Kristian Mørk<br />
Bil<strong>er</strong> <strong>og</strong> kvind<strong>er</strong> hør<strong>er</strong> til hjørnestenene<br />
i mange mænds liv. Og<br />
således <strong>og</strong>så i Lars Kjædegaards<br />
seneste roman »Israel Falk«, hvor<br />
fire vidt forskellige mænds liv bliv<strong>er</strong><br />
knyttet sammen gennem livets<br />
tilfældighed<strong>er</strong> <strong>og</strong> en gammel<br />
Volvo.<br />
Karri<strong>er</strong>en har aldrig været i<br />
fokus for George. I ste<strong>det</strong> har han<br />
plejet sine to store int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong>:<br />
dam<strong>er</strong> <strong>og</strong> bil<strong>er</strong>. Et utal af damebekendtskab<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> befordringsmidl<strong>er</strong><br />
sen<strong>er</strong>e <strong>er</strong> George kommet i tress<strong>er</strong>ne,<br />
da han inden for kort tid forel-<br />
Det centrale punkt d<strong>er</strong> forsvandt<br />
Poul Vad<br />
Dagene<br />
126 sid<strong>er</strong><br />
Døgnet<br />
131 sid<strong>er</strong><br />
Døren<br />
Central genudgivelse af Poul Vads b<strong>er</strong>etning om tingenes tavshed<br />
<strong>og</strong> om <strong>det</strong> centrale punkt d<strong>er</strong> forsvandt<br />
142 sid<strong>er</strong><br />
Pr. b<strong>og</strong> 120 kr.<br />
Arena<br />
Anmeldt af Max Ipsen<br />
»Jeg kunne <strong>ikke</strong> få fat i <strong>det</strong> centrale<br />
punkt i mig selv som jeg gik<br />
d<strong>er</strong>«, konstat<strong>er</strong><strong>er</strong> <strong>det</strong> anonyme jeg<br />
i Poul Vads »Døgnet«. Få fat i <strong>det</strong><br />
centrale punkt i sig selv kan de<br />
ligeledes anonyme fortæll<strong>er</strong>e i<br />
de to andre bind, »Dagene« <strong>og</strong><br />
10<br />
Gamle bil<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> modne dam<strong>er</strong><br />
Kjædegaard skriv<strong>er</strong> nuanc<strong>er</strong>et <strong>og</strong> nænsomt om mennesk<strong>er</strong>,<br />
men hans seneste roman mangl<strong>er</strong> fremdrift<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
sk<strong>er</strong> sig i både en Volvo <strong>og</strong> en<br />
kvinde. Volvoen tilhør<strong>er</strong> Israel<br />
Falk, en gammel jøde, d<strong>er</strong> ov<strong>er</strong>le-<br />
»Døren«, i Poul Vads tril<strong>og</strong>i hell<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong>. De søg<strong>er</strong>. En mening, sig<br />
selv. Men find<strong>er</strong> hv<strong>er</strong>ken <strong>det</strong> ene<br />
ell<strong>er</strong> <strong>det</strong> an<strong>det</strong>. De søg<strong>er</strong> <strong>det</strong> ov<strong>er</strong>ordentlige,<br />
som jeget i »Døren«<br />
sig<strong>er</strong>, men tab<strong>er</strong> d<strong>er</strong>ved <strong>det</strong> nærliggende<br />
af syne, <strong>og</strong> de må konstate-<br />
vede både int<strong>er</strong>n<strong>er</strong>ing <strong>og</strong> flugt til<br />
Danmark. Israels søn <strong>er</strong> psykol<strong>og</strong>,<br />
<strong>og</strong> han forhindr<strong>er</strong> et salg af bilen,<br />
re, at de d<strong>er</strong>ved mist<strong>er</strong> begge dele,<br />
både <strong>det</strong> ov<strong>er</strong>ordentlige <strong>og</strong> <strong>det</strong><br />
nærliggende.<br />
»Dagene«, »Døgnet« <strong>og</strong> »Døren«<br />
blev i 1967 oprindeligt udgivet<br />
som ét værk med titlen »Tab<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> vind<strong>er</strong>«. Nu <strong>er</strong> værket af Arena<br />
til Georges store irritation. De to<br />
mødes igen, da Georges store<br />
kærlighed bliv<strong>er</strong> dræbt i traf<strong>ikke</strong>n,<br />
<strong>og</strong> han får et n<strong>er</strong>vøst sammenbrud.<br />
Sideløbende forsk<strong>er</strong> en ung mekanik<strong>er</strong><br />
i jød<strong>er</strong>nes historie, <strong>og</strong> da<br />
George ov<strong>er</strong>tag<strong>er</strong> værkste<strong>det</strong>, <strong>og</strong><br />
Falk & søn komm<strong>er</strong> for at få lavet<br />
bilen, bliv<strong>er</strong> de fire skæbn<strong>er</strong> viklet<br />
ind i hinanden. Det hele foregår<br />
selvfølgelig i Helsingør, for <strong>det</strong> gør<br />
alle Kjædegaards roman<strong>er</strong>.<br />
Lars Kjædegaard har eft<strong>er</strong>hånden<br />
et omfattende forfatt<strong>er</strong>skab<br />
bag sig. »Nekrol<strong>og</strong>« fra 2001 <strong>og</strong><br />
»Det store sus« fra 2002 var begge<br />
udmærkede krimi<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> <strong>og</strong>så bød<br />
på vid <strong>og</strong> eft<strong>er</strong>tanke ud ov<strong>er</strong> elementær<br />
spænding. Med »Israel<br />
Falk« har Kjædegaard forladt<br />
genre-litt<strong>er</strong>aturen til fordel for<br />
m<strong>er</strong>e litt<strong>er</strong>ære ambition<strong>er</strong>. Men<br />
romanen mangl<strong>er</strong> n<strong>og</strong>et af den<br />
naturlige fremdrift <strong>og</strong> forløsende<br />
slutning et velafprøvet krimiplot<br />
kunne give.<br />
»Israel Falk« <strong>er</strong> en god b<strong>og</strong> fuld<br />
af sære, sørgelige <strong>og</strong> søde mennesk<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> beskrives med en fin forståelse<br />
for de mange facett<strong>er</strong>, d<strong>er</strong><br />
dann<strong>er</strong> en p<strong>er</strong>son. Man klukk<strong>er</strong> et<br />
par gange <strong>og</strong> genkend<strong>er</strong> <strong>og</strong>så sig<br />
selv i glimt. Alligevel virk<strong>er</strong> romanen<br />
uforløst. Hvor <strong>er</strong> vi på vej<br />
hen? Hvorfor skal <strong>det</strong> fortælles til<br />
en krone p<strong>er</strong> side, når jeg i ste<strong>det</strong><br />
kan se s<strong>er</strong>iezonen? Det får vi <strong>ikke</strong><br />
n<strong>og</strong>et klart svar på.<br />
blevet udgivet som tre separate<br />
bind, d<strong>er</strong> hv<strong>er</strong> især har fået genreangivelsen<br />
roman. De tre bind<br />
kan, som <strong>det</strong> bedyres på bagsiden<br />
af hv<strong>er</strong> roman, læses hv<strong>er</strong> for sig.<br />
Og de <strong>er</strong> små mest<strong>er</strong>værk<strong>er</strong> hv<strong>er</strong><br />
for sig. Men man skal <strong>ikke</strong> nøjes
med at læse hv<strong>er</strong> enkelt roman.<br />
Man skal læse dem alle tre. Det<br />
komm<strong>er</strong> d<strong>er</strong> nemlig et større<br />
mest<strong>er</strong>værk ud af, <strong>og</strong> <strong>det</strong> komm<strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong> et eksp<strong>er</strong>iment, som delvist<br />
skjules i opdelingen ud af:<br />
Forsøget på at beskrive den samme<br />
<strong>er</strong>faring gennem tre helt forskellige<br />
<strong>og</strong> d<strong>og</strong> så ens temp<strong>er</strong>ament<strong>er</strong>.<br />
Studenten hvis sidste dage af et<br />
studieophold til Paris vi følg<strong>er</strong>,<br />
kontormanden som vi følg<strong>er</strong> et<br />
tilfældigt døgn, <strong>og</strong> lediggæng<strong>er</strong>en<br />
hvis byvandring vi følg<strong>er</strong>, har <strong>det</strong><br />
træk tilfælles, at de vil forstå, at<br />
de vil trænge ind i tingene. Men<br />
tingene <strong>er</strong> hårde, uden betydning.<br />
De tre led<strong>er</strong> eft<strong>er</strong> »en skjult sammenhæng<br />
tingene imellem«, men<br />
de må som kontoristen i »Døgnet«<br />
konstat<strong>er</strong>e: »den gav sig <strong>ikke</strong> til<br />
kende for mig«. D<strong>er</strong> <strong>er</strong> ingen skjult<br />
sammenhæng. Tingene <strong>er</strong> ting. Og<br />
de <strong>er</strong> uigennemtrængelige. Den<br />
samme <strong>er</strong>faring b<strong>er</strong>ettede Robbe-<br />
Grillet omtrent samtidig om som<br />
talsmand for den nye roman i<br />
Frankrig, men i en n<strong>og</strong>et m<strong>er</strong>e<br />
rystet prosa end Vads. Vad hold<strong>er</strong><br />
tungen lige i munden <strong>og</strong> b<strong>er</strong>ett<strong>er</strong><br />
fra centralt hold om <strong>det</strong> forsvundne<br />
centrum. Og <strong>det</strong> <strong>er</strong> måske, når<br />
alt komm<strong>er</strong> til alt, <strong>ikke</strong> mindre<br />
radikalt end at lade opløsningen<br />
slå ud i b<strong>er</strong>etningen.<br />
Antihelten i antidannelsesromanen<br />
»Dagene« må på vej hjem<br />
konstat<strong>er</strong>e, at den <strong>er</strong>faring, han<br />
forlad<strong>er</strong> by<strong>er</strong>nes by med, <strong>er</strong> en<br />
anti-<strong>er</strong>faring: »Jeg rejste bort lige<br />
så uvidende som jeg var kommet,<br />
jeg havde intet set, intet lært <strong>og</strong><br />
intet forstået, jeg havde bare sid<strong>det</strong><br />
i klemme en gang imellem«.<br />
De to andre går <strong>det</strong> <strong>ikke</strong> stort<br />
bedre. Erfaring <strong>er</strong> anti-<strong>er</strong>faring hos<br />
Vad, <strong>og</strong> <strong>er</strong>faring <strong>er</strong> <strong>er</strong>faringen af at<br />
sidde i klemme mellem forventningen<br />
om, at alt tavst skal tale <strong>og</strong><br />
<strong>det</strong> faktum, at alt tavst ti<strong>er</strong>.<br />
Det <strong>er</strong> godt set af Arena, at Poul<br />
Vads tril<strong>og</strong>i <strong>er</strong> et ov<strong>er</strong>set mest<strong>er</strong>værk<br />
i dansk litt<strong>er</strong>atur, som fortjen<strong>er</strong><br />
den opmærksomhed en genudgivelse<br />
kan give. Layoutet <strong>er</strong><br />
smukt <strong>og</strong> enkelt udført af Eli<br />
Lund, som tidlig<strong>er</strong>e i forbindelse<br />
med udgivelsen af sin egen »Jeg<br />
vil have sex med en kvinde fra<br />
fremtiden« har vist, at han mestr<strong>er</strong><br />
den kunst. Et enkelt kritisk punkt<br />
må d<strong>og</strong> i den forbindelse nævnes:<br />
D<strong>er</strong> <strong>er</strong> for mange slå- <strong>og</strong> satsfejl i<br />
teksten. Denne indvending skal<br />
imidl<strong>er</strong>tid <strong>ikke</strong> være udgangen på<br />
denne anmeldelse: Poul Vads tril<strong>og</strong>i<br />
<strong>er</strong> fremragende, <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
godt, den <strong>er</strong> blevet genudgivet.<br />
Læs den.<br />
H<strong>er</strong>man von Brehmen<br />
Ludvig på bj<strong>er</strong>get<br />
296 sid<strong>er</strong>, 299 kr.<br />
Borgen<br />
Anmeldt af<br />
Pet<strong>er</strong> Christensen Teilmann<br />
D<strong>er</strong> <strong>er</strong> skrevet et hav af gode, gammeldags<br />
digt<strong>er</strong>romantiske bi<strong>og</strong>rafi<strong>er</strong><br />
— foruden akademiske afhandling<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> an<strong>det</strong> kuriosa, hvor <strong>det</strong><br />
bi<strong>og</strong>rafiske argument <strong>er</strong> bærende<br />
— om skælmen <strong>og</strong> oplysningsfrontløb<strong>er</strong>en<br />
Ludvig Holb<strong>er</strong>g. D<strong>er</strong><br />
har altid hvilet en form for klassicistisk<br />
gådefuldhed ov<strong>er</strong> Holb<strong>er</strong>g,<br />
d<strong>er</strong> har talt til forsk<strong>er</strong>e <strong>og</strong> forfatt<strong>er</strong>e<br />
gennem tid<strong>er</strong>ne. Og <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
muligvis <strong>og</strong>så den, d<strong>er</strong> gør, at en<br />
mod<strong>er</strong>ne bi<strong>og</strong>rafik<strong>er</strong> <strong>og</strong> mon<strong>og</strong>rafik<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> rigtigt kan komme i kø<strong>det</strong><br />
på Holb<strong>er</strong>g på samme måde som<br />
med Ki<strong>er</strong>kegaard, Sophus Claussen,<br />
Johs. V. Jensen <strong>og</strong> H. C. And<strong>er</strong>sen.<br />
D<strong>er</strong> trænges til en ny<br />
mon<strong>og</strong>rafisk bi<strong>og</strong>rafi ell<strong>er</strong> historisk-bi<strong>og</strong>rafisk<br />
roman om Ludvig<br />
Holb<strong>er</strong>g, d<strong>er</strong> virkelig <strong>er</strong> skrevet på<br />
mod<strong>er</strong>ne <strong>er</strong>kendels<strong>er</strong> om bi<strong>og</strong>rafismens<br />
faldgrub<strong>er</strong> <strong>og</strong> myndighedsproblematik<br />
<strong>og</strong> om int<strong>er</strong>p<strong>er</strong>sonalitetens<br />
<strong>og</strong> int<strong>er</strong>tekstualitetens<br />
potential<strong>er</strong> i læsningen af et stort<br />
<strong>og</strong> mangfoldigt forfatt<strong>er</strong>skab som<br />
Holb<strong>er</strong>gs. D<strong>er</strong> skrives stadig bi<strong>og</strong>rafiske<br />
værk<strong>er</strong> om Holb<strong>er</strong>g, men<br />
d<strong>er</strong> <strong>er</strong> aldrig skrevet en på et temp<strong>er</strong><strong>er</strong>et,<br />
men stadig p<strong>er</strong>sonligt<br />
engag<strong>er</strong>et mod<strong>er</strong>ne grundlag —<br />
som vi ell<strong>er</strong>s kend<strong>er</strong> <strong>det</strong> i forhold<br />
til de andre klassik<strong>er</strong>e, som fx<br />
Keld Z<strong>er</strong>uneiths spektakulære<br />
arbejd<strong>er</strong> om Emil Aarestrup <strong>og</strong><br />
Sophus Claussen <strong>og</strong> Joakim Garffs<br />
bestsell<strong>er</strong> om Søren Ki<strong>er</strong>kegaard,<br />
»SAK«.<br />
Men forsøget gøres hele tiden.<br />
Så sent som i 2002 udkom den<br />
tidlig<strong>er</strong>e norske kulturminist<strong>er</strong><br />
Lars Roar Langslets mursten af en<br />
bi<strong>og</strong>rafi, »Den store Ensomme«.<br />
Før Langslet find<strong>er</strong> vi en række<br />
bi<strong>og</strong>rafi<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> lidt i samme ånd.<br />
Det gæld<strong>er</strong> fx Th. A. Müll<strong>er</strong>s »Den<br />
unge Holb<strong>er</strong>g 1684-1722« (1943);<br />
før ham fx Karl Mortensen i en<br />
s<strong>er</strong>ie om »fremragende<br />
P<strong>er</strong>sonlighed<strong>er</strong>«, »Ludvig<br />
Holb<strong>er</strong>g« (1925); <strong>og</strong> helt glemt af<br />
den slags <strong>er</strong> Svend Leopolds fire<br />
binds bi<strong>og</strong>rafiske roman fra 1922-<br />
24, hvor første bind hed netop<br />
»Den unge Holb<strong>er</strong>g« (1922). Før<br />
dem skrev Brandes sit delvist nationalromantiske,<br />
delvist hyp<strong>er</strong>mod<strong>er</strong>ne<br />
helteopus fra 1884, tohundredeåret<br />
for lille Ludvigs fremkomst<br />
på v<strong>er</strong>densscenen, »Ludvig<br />
Holb<strong>er</strong>g«. Visse fremfør<strong>er</strong> med<br />
rette, at Georg Brandes’ epos <strong>er</strong> en<br />
af de bedste samtidshistoriske<br />
roman<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> skrevet om<br />
Holb<strong>er</strong>g. Sammen med Ejnar<br />
Thomsens »Sfinxen« (1954) <strong>og</strong><br />
Jens Kruses »Den poetiske krig<strong>er</strong>«<br />
fra 1978.<br />
Og nu <strong>er</strong> så udkommet en<br />
roman af ‘H<strong>er</strong>man von Brehmen’<br />
paratekstuelt mimende den holb<strong>er</strong>gske<br />
titel:<br />
»Ludvig på bj<strong>er</strong>get — ell<strong>er</strong> Holb<strong>er</strong>g<br />
på Komedie: folkeb<strong>og</strong> skrevet af<br />
Den Politiske Kandestøb<strong>er</strong>, H<strong>er</strong>man<br />
von Brehmen, omkring 1722,<br />
omhandlende Ludvig Holb<strong>er</strong>g <strong>og</strong><br />
hans komedi<strong>er</strong> 1702-22 : fun<strong>det</strong><br />
bag en væg i Sorø Akademi i år<br />
2000 <strong>og</strong> bearbej<strong>det</strong> af Palle Pet<strong>er</strong>sen«.<br />
Palle Pet<strong>er</strong>sen, ophavsmand, Nørrebrobisse<br />
<strong>og</strong> grønlandskend<strong>er</strong> (han<br />
har skrevet m<strong>er</strong>e end dusin bøg<strong>er</strong><br />
h<strong>er</strong>om), <strong>er</strong> i m<strong>er</strong>e ell<strong>er</strong> mindre<br />
skjult dial<strong>og</strong> med ell<strong>er</strong> opposition<br />
til n<strong>og</strong>le af de ovenstående. Han<br />
sig<strong>er</strong> selv om den:<br />
… jeg synes, Ludvig på bj<strong>er</strong>get forvandl<strong>er</strong><br />
myten om <strong>det</strong> store<br />
ensomme geni, Holb<strong>er</strong>g, til <strong>det</strong><br />
usikre <strong>og</strong> følsomme menneske<br />
Ludvig (…). Jeg har således forsøgt<br />
at forny den historiske roman ved<br />
at gøre op med myt<strong>er</strong>ne om kong<strong>er</strong>,<br />
helte <strong>og</strong> store mænd <strong>og</strong> finde<br />
frem til grundlaget <strong>og</strong> folket, både<br />
i indhold <strong>og</strong> i spr<strong>og</strong>.<br />
Til <strong>det</strong> har Pet<strong>er</strong>sen valgt et finurligt<br />
setup (anty<strong>det</strong> i und<strong>er</strong>titlen)<br />
<strong>og</strong> plot for b<strong>og</strong>en, d<strong>er</strong> som en<br />
anden karnevalistisk folkekomedie<br />
vend<strong>er</strong> op <strong>og</strong> ned på tingene, <strong>ikke</strong><br />
for en dag, men for et helt liv,<br />
nemlig Holb<strong>er</strong>gs. Holb<strong>er</strong>g iklædes<br />
naragtighedens klæ’r af den politiske<br />
kandestøb<strong>er</strong> <strong>og</strong> fantast,<br />
H<strong>er</strong>man von Brehmen. Men med<br />
(roman)<br />
Ludvig — en litt<strong>er</strong>ær figur<br />
Palle Pet<strong>er</strong>sen vend<strong>er</strong> op <strong>og</strong> ned på <strong>det</strong> mytol<strong>og</strong>iske Holb<strong>er</strong>gbillede i sin<br />
pseudonyme roman<br />
den aggressive pointe, at H<strong>er</strong>man i<br />
sin tid t<strong>og</strong> den unge <strong>og</strong> ynkværdige<br />
Ludvig til sig <strong>og</strong> førte ham frem<br />
mod debuten som dramatik<strong>er</strong> i<br />
1722, hvoreft<strong>er</strong> Holb<strong>er</strong>g, nu beskyttet<br />
af institution<strong>er</strong>ne, stjæl<strong>er</strong><br />
H<strong>er</strong>mans idé til en samfundssatirisk<br />
komedie <strong>og</strong> vend<strong>er</strong> den mod<br />
ham selv. H<strong>er</strong>mans modsvar <strong>er</strong> så<br />
fortællingen om Ludvig på Bj<strong>er</strong>get,<br />
d<strong>er</strong> ligesom <strong>er</strong> en udstrakt v<strong>er</strong>sion<br />
af H<strong>er</strong>mans fætt<strong>er</strong>, Jeppes lidelseshistorie.<br />
Jeppe, hvorom H<strong>er</strong>man<br />
empatisk-finurligt skriv<strong>er</strong>:<br />
Jeppe Nielssøn hør<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> til de<br />
nidske, fordrukne, dumme <strong>og</strong><br />
dovne fæstebønd<strong>er</strong>, som borg<strong>er</strong>ne<br />
hån<strong>er</strong> på kræmm<strong>er</strong>marked<strong>er</strong>ne,<br />
han <strong>er</strong> m<strong>er</strong>e gådefuld end<br />
Platonius <strong>og</strong> burde have den filosofiske<br />
professorstol i Dårekisten.<br />
I den dur følg<strong>er</strong> vi Holb<strong>er</strong>gs professionelle<br />
virke <strong>og</strong> private pinagtighed<strong>er</strong><br />
hen gennem 12 kapitl<strong>er</strong>,<br />
hvor vi stød<strong>er</strong> på p<strong>er</strong>son<strong>er</strong> fra<br />
hans samtid <strong>og</strong> hans komedieværk<strong>er</strong><br />
— d<strong>er</strong> vel at mærke først public<strong>er</strong>es<br />
<strong>og</strong> sættes på scene i tiden<br />
eft<strong>er</strong> den p<strong>er</strong>iode, romanen indramm<strong>er</strong>.<br />
Palle Pet<strong>er</strong>sens b<strong>og</strong> <strong>er</strong> virkelig<br />
skælm<strong>er</strong>i i stof <strong>og</strong> tanke. Spørgsmålet<br />
<strong>er</strong> kun om den læs<strong>er</strong>, d<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> <strong>er</strong> indforstået med Holb<strong>er</strong>gs<br />
histori<strong>er</strong> <strong>og</strong> figur<strong>er</strong>, ov<strong>er</strong>hove<strong>det</strong><br />
når frem til skælm<strong>er</strong>iet i sine<br />
bestræbels<strong>er</strong> på at holde styr på<br />
p<strong>er</strong>son<strong>er</strong> <strong>og</strong> begivenhed<strong>er</strong> <strong>og</strong> d<strong>er</strong>es<br />
spejling af Holb<strong>er</strong>gs oprindelige<br />
intrig<strong>er</strong>. Men med den rigtige —<br />
komparative — vejvis<strong>er</strong> kan<br />
»Ludvig på bj<strong>er</strong>get« læses <strong>og</strong> forstås<br />
som et mod<strong>er</strong>ne transtekstuelt<br />
værk, d<strong>er</strong> både i form af sin atmosfærefyldte<br />
blanding af historisk<br />
(mimet) Holb<strong>er</strong>g-spr<strong>og</strong> <strong>og</strong> nutidsfras<strong>er</strong>,<br />
sit pseudonyme <strong>og</strong> sit produktionsmæssige<br />
arrangement, <strong>er</strong><br />
en kommentar til Holb<strong>er</strong>gs tid <strong>og</strong><br />
forfatt<strong>er</strong>skab — <strong>og</strong> til eft<strong>er</strong>tidens<br />
floromvundne forestilling<strong>er</strong> h<strong>er</strong>om<br />
<strong>og</strong> idiosynkratiske rekonstruktion<strong>er</strong><br />
h<strong>er</strong>af. For <strong>ikke</strong> at tale om de<br />
allegoriske tegn i den, d<strong>er</strong> godt<br />
kan bruges til at tyde vor tids politiske<br />
folkekomedie om magtkorruption,<br />
misantropi <strong>og</strong> socialt fornedrende<br />
tabuis<strong>er</strong>ing<strong>er</strong>.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 11
(roman)<br />
Jan Kjærstad<br />
Det store eventyr<br />
(Det store eventyret)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Camilla Christensen<br />
520 sid<strong>er</strong>, 398 kr.<br />
Saml<strong>er</strong>en<br />
Anmeldt af Tine Engel M<strong>og</strong>ensen<br />
Lad <strong>det</strong> være sagt med <strong>det</strong> samme:<br />
en ‘post-tril<strong>og</strong>isk’ (gen)læsning af<br />
Jan Kjærstads »Det store eventyr«<br />
<strong>er</strong> en blan<strong>det</strong> fornøjelse.<br />
Hvor forfatt<strong>er</strong>ens seneste roman,<br />
»Tegn til kærlighed« fra<br />
2002, kan betegnes som et koncentrat<br />
af tril<strong>og</strong>ien, præsent<strong>er</strong>es »Det<br />
store eventyr« af forlaget som »tril<strong>og</strong>iens<br />
legesyge <strong>og</strong> eksp<strong>er</strong>iment<strong>er</strong>ende<br />
lillebror«, <strong>og</strong> slægtskabet <strong>er</strong><br />
da <strong>og</strong>så igen ubetvivleligt (d<strong>er</strong> må<br />
vel strengt taget være tale om en<br />
storebror — romanen udkom i<br />
Norge i 1987). »Det store eventyr«<br />
lanc<strong>er</strong><strong>er</strong> således form<strong>er</strong>, afprøv<strong>er</strong><br />
virkemidl<strong>er</strong> <strong>og</strong> kør<strong>er</strong> en mængde<br />
tema<strong>er</strong> i stilling til sen<strong>er</strong>e fuld<br />
udfoldelse i tril<strong>og</strong>ien: H<strong>er</strong> <strong>er</strong> forbindels<strong>er</strong><br />
på kryds <strong>og</strong> tværs, genrediv<strong>er</strong>sitet,<br />
retoriske spørgsmål<br />
(»Kan man fange et menneske<br />
med ord?«), tendentiøse fortæll<strong>er</strong>e,<br />
the works, alt i en ov<strong>er</strong>ordnet<br />
hyldest til identitetens mangfoldighed<br />
<strong>og</strong> narrative natur, skriften<br />
<strong>og</strong> kærligheden. Romanen kan<br />
samtidig ses som den mest ekstreme<br />
inkarnation af Kjærstads encyklopædiske<br />
projekt — på fl<strong>er</strong>e<br />
niveau<strong>er</strong>. Hvad angår faktuelle<br />
oplysning<strong>er</strong>, står romanen i en<br />
klasse for sig, eft<strong>er</strong>som hele dens<br />
p<strong>er</strong>son-, fænomen- <strong>og</strong> factsspækkede<br />
univ<strong>er</strong>s <strong>er</strong> opdigtet, ell<strong>er</strong><br />
måske rett<strong>er</strong>e vendt på hove<strong>det</strong>:<br />
Handlingen udspill<strong>er</strong> sig således i<br />
en ‘d<strong>er</strong>ealis<strong>er</strong>et’ udgave af den<br />
vestlige v<strong>er</strong>den i sidste fj<strong>er</strong>dedel af<br />
<strong>det</strong> 20. århundrede, hvor Norge <strong>er</strong><br />
en subtropisk ø helliget sukk<strong>er</strong>industri,<br />
en religiøs smeltedigel af et<br />
f<strong>er</strong>ieparadis, hvor hvide har social<br />
<strong>og</strong> kulturel lavstatus. Altså genkendelige<br />
skism<strong>er</strong> med et twist.<br />
Genkendelige <strong>er</strong> ligeledes en lang<br />
12<br />
Eventyr i ov<strong>er</strong>mål<br />
»Det store eventyr« <strong>er</strong> en ambitiøst myldrende, men <strong>ikke</strong><br />
ganske vellykket forløb<strong>er</strong> for W<strong>er</strong>geland-tril<strong>og</strong>ien<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
række navne, fænomen<strong>er</strong> <strong>og</strong> sk<strong>ikke</strong>ls<strong>er</strong><br />
fra ‘vores’ virkelighed, d<strong>er</strong><br />
imidl<strong>er</strong>tid <strong>og</strong>så forskydes — f.eks.<br />
forekomm<strong>er</strong> »en fyldig Gadam<strong>er</strong>«<br />
i en ostebutik, »Freudian<strong>er</strong>krigen«<br />
i <strong>det</strong> gamle Hellas, cigaretmærket<br />
»Baudrillard« osv. D<strong>er</strong> <strong>er</strong> tillige<br />
m<strong>er</strong>e ell<strong>er</strong> mindre fiffige hentydning<strong>er</strong><br />
til alt fra »1001 Nats eventyr«,<br />
ov<strong>er</strong> gamle som nye myt<strong>er</strong>,<br />
v<strong>er</strong>denslitt<strong>er</strong>aturens klassik<strong>er</strong>e<br />
(som h<strong>er</strong> i et bad trip: »Jeg <strong>er</strong> i<br />
mørkets hj<strong>er</strong>te … jeg s<strong>er</strong> søvngæng<strong>er</strong>e,<br />
ødelande, falskmønt<strong>er</strong>e,<br />
mænd uden egenskab<strong>er</strong>, forblindelse<br />
[…] Jeg s<strong>er</strong> lighus … kvalmen<br />
… pesten«), mod<strong>er</strong>ne fysik <strong>og</strong><br />
Freuds psykoanalyse, til kendte<br />
tv-quizz<strong>er</strong> <strong>og</strong> Star Wars. »Det store<br />
eventyr« <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> for ingenting ble-<br />
Foto: Jo Michael<br />
vet kaldt en af de mest ulæselige<br />
roman<strong>er</strong> i norsk litt<strong>er</strong>aturhistorie:<br />
De evindelige skjulte, halve <strong>og</strong><br />
hele ref<strong>er</strong>enc<strong>er</strong> til alv<strong>er</strong>dens p<strong>er</strong>son<strong>er</strong>,<br />
tekst<strong>er</strong> <strong>og</strong> fænomen<strong>er</strong> gør teksten<br />
lett<strong>er</strong>e uigennemtrængelig.<br />
Læs<strong>er</strong>ens ov<strong>er</strong>blik svækkes desuden<br />
af romanens fragmentariske<br />
karakt<strong>er</strong>; <strong>det</strong> <strong>er</strong> en sand mosaik af<br />
utallige tekst- <strong>og</strong> spr<strong>og</strong>typ<strong>er</strong>: eventyr,<br />
comput<strong>er</strong>spil, rapport<strong>er</strong> i new<br />
journalism-stil, breve, dagb<strong>og</strong>scitat<strong>er</strong>,<br />
videnskabelige artikl<strong>er</strong>, triviallitt<strong>er</strong>atur<br />
m.m., ofte med forskellig<br />
layout; en del af romanen <strong>er</strong> sågar<br />
forsynet med marginnot<strong>er</strong>.<br />
Det <strong>er</strong> ud fra <strong>det</strong>te virvar af<br />
encyklopædiske fragment<strong>er</strong>, læs<strong>er</strong>en<br />
må forsøge at stykke en historie<br />
sammen — <strong>og</strong> <strong>det</strong> lign<strong>er</strong> histo-<br />
rien om den ov<strong>er</strong>fladiske billedmand<br />
<strong>og</strong> kvindebedår<strong>er</strong> Pet<strong>er</strong><br />
Beauvoir <strong>og</strong> hans udvikling som<br />
menneske, læs<strong>er</strong> <strong>og</strong> forfatt<strong>er</strong> i sin<br />
eft<strong>er</strong>stræbelse af den mystiske<br />
kvinde Shoshana Moira, skriften<br />
<strong>og</strong> »k.« (for kærlighed). Questens<br />
traditionelle hjælp<strong>er</strong>e udgøres h<strong>er</strong><br />
bl.a. af fem udenlandske videnskabsfolk<br />
<strong>og</strong> fem norske amatørforsk<strong>er</strong>e,<br />
d<strong>er</strong> beskæftig<strong>er</strong> sig med<br />
eventyrsamlingen »Hazar«; <strong>det</strong> går<br />
nemlig und<strong>er</strong>vejs op for Pet<strong>er</strong>, at<br />
vejen til Shoshanas hj<strong>er</strong>te går gennem<br />
»Hazar«, fortællingen om<br />
mennesket som gåde <strong>og</strong> mangfoldighed.<br />
Hele tekstkonglom<strong>er</strong>atet »Det<br />
store eventyr« skrives (sammenstykkes)<br />
ca. et år eft<strong>er</strong> begivenhed<strong>er</strong>ne<br />
af et fortællende jeg, som<br />
rejs<strong>er</strong> rundt i v<strong>er</strong>den på jagt eft<strong>er</strong><br />
Pet<strong>er</strong>s gådefulde »leonardo«, ideligt<br />
komment<strong>er</strong>ende sin egen skriveproces.<br />
De to quest<strong>er</strong> vis<strong>er</strong> sig at<br />
være én <strong>og</strong> den samme, nemlig<br />
Pet<strong>er</strong> på sporet af sig selv; <strong>og</strong><br />
romanen får (i hv<strong>er</strong>t fald i den sidste<br />
af fl<strong>er</strong>e mulige slutning<strong>er</strong>)<br />
karakt<strong>er</strong> af ét langt brev til et du,<br />
på én gang Shoshana <strong>og</strong> læs<strong>er</strong>en:<br />
Pet<strong>er</strong>s historie, forklaring <strong>og</strong> forsøg<br />
på at vinde et menneske gennem<br />
ord.<br />
Om sidstnævnte lykkes for<br />
Pet<strong>er</strong>, meld<strong>er</strong> historien <strong>ikke</strong> n<strong>og</strong>et<br />
om. Men <strong>det</strong> lykkes i hv<strong>er</strong>t fald<br />
<strong>ikke</strong> vid<strong>er</strong>e godt for Kjærstad at<br />
vinde læs<strong>er</strong>en. I den uomgængelige<br />
sammenligning med W<strong>er</strong>gelandtril<strong>og</strong>ien<br />
må man således konstat<strong>er</strong>e<br />
mange lighed<strong>er</strong> — <strong>og</strong> n<strong>og</strong>le<br />
afgørende forskelle. Tril<strong>og</strong>ien opleves<br />
<strong>ikke</strong> slet så fragmentarisk som<br />
»Det store eventyr«, fordi <strong>det</strong><br />
encyklopædiske myld<strong>er</strong> <strong>er</strong> bedre<br />
absorb<strong>er</strong>et i histori<strong>er</strong>ne, <strong>og</strong> roman<strong>er</strong>ne<br />
<strong>er</strong> præget af en langt større<br />
episk ro: Læs<strong>er</strong>en bliv<strong>er</strong> i langt<br />
høj<strong>er</strong>e grad fortalt gennem kaos. I<br />
»Det store eventyr« bliv<strong>er</strong> hittepåsomheden<br />
trættende i længden<br />
— b<strong>og</strong>en bliv<strong>er</strong> for anstrengt, for<br />
villet fantasifuld, kv<strong>ikke</strong> påfund<br />
drukn<strong>er</strong> blandt andre kv<strong>ikke</strong><br />
påfund, <strong>og</strong> eksp<strong>er</strong>imentet, selve<br />
konstruktionen fyld<strong>er</strong> så meget, at<br />
man — i modsætning til i tril<strong>og</strong>ien<br />
— <strong>ikke</strong> helt kan lade sig rive med<br />
af de gode histori<strong>er</strong>. D<strong>er</strong>udov<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
tiden i n<strong>og</strong>en grad løbet fra romanen:<br />
visse element<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> givetvis<br />
har været langt fremme i skoene<br />
<strong>og</strong> oppe på <strong>det</strong> postmod<strong>er</strong>nistiske<br />
beat i 1987, giv<strong>er</strong> nu mest af alt<br />
romanen et let anakronistisk skær<br />
(Kjærstads ‘genopfindels<strong>er</strong>’ i tril<strong>og</strong>ien<br />
fung<strong>er</strong><strong>er</strong> langt bedre). Nye<br />
læs<strong>er</strong>e bør <strong>ikke</strong> begynde h<strong>er</strong>.
Lars Bo Rasmussen<br />
Jeg havde en drøm<br />
Attika<br />
183 sid<strong>er</strong>, 299 kr.<br />
Ud af fiktionen,<br />
ud af livet<br />
Anmeldt af<br />
Lene Bruun-Kristensen<br />
En debutant und<strong>er</strong>min<strong>er</strong><strong>er</strong> romanens potentiale<br />
Lars Bo Rasmussens debutroman<br />
handl<strong>er</strong> næsten udelukkende om<br />
hovedp<strong>er</strong>sonen Jean. Han <strong>er</strong><br />
opvokset i Provence, men bor nu i<br />
<strong>det</strong> danske student<strong>er</strong>hus i Paris<br />
omkring 1968. Han drømm<strong>er</strong> om et<br />
und<strong>er</strong>visningsjob på univ<strong>er</strong>sitetet i<br />
København, men må skuffes <strong>og</strong> i<br />
ste<strong>det</strong> tage forskellige småjobs.<br />
Jean <strong>er</strong> uforbed<strong>er</strong>ligt forelsket i<br />
den samme pige. Romanen igennem<br />
spekul<strong>er</strong><strong>er</strong> han ov<strong>er</strong> kærlighedens<br />
væsen, <strong>og</strong> selvom <strong>det</strong> for<br />
en objektiv betragtning <strong>er</strong> int<strong>er</strong>essant,<br />
hvordan en p<strong>er</strong>son har <strong>det</strong><br />
und<strong>er</strong> <strong>og</strong> eft<strong>er</strong> et kærlighedsforhold,<br />
bliv<strong>er</strong> <strong>det</strong> h<strong>er</strong> jamm<strong>er</strong>ligt<br />
uvedkommende. D<strong>er</strong> komm<strong>er</strong><br />
ingen fremdrift i hv<strong>er</strong>ken ham<br />
ell<strong>er</strong> kærligheden, <strong>og</strong> fascinationen<br />
af <strong>det</strong> an<strong>det</strong> køn virk<strong>er</strong> utroværdig.<br />
Det samme afskedsbrev<br />
læs<strong>er</strong> man igen <strong>og</strong> igen, <strong>og</strong> allige-<br />
Spøgelsesagtige<br />
eksistens<strong>er</strong><br />
Juan Carlos Onetti<br />
Værftet<br />
(El astill<strong>er</strong>o)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Pe<strong>er</strong> Sibast<br />
202 sid<strong>er</strong>, 250 kr.<br />
Husets Forlag<br />
Anmeldt af<br />
Rigmor Kappel Schmidt<br />
vel går Jean i sin notoriske tvivl<br />
tilbage til pigen.<br />
I sin gen<strong>er</strong>elle usikk<strong>er</strong>hed føl<strong>er</strong><br />
Jean sig <strong>ikke</strong> rigtigt hjemme n<strong>og</strong>en<br />
sted<strong>er</strong>, hv<strong>er</strong>ken i Paris, København<br />
ell<strong>er</strong> i tiden. Han fremstår som<br />
den sympatiske, lidt forsinkede<br />
humanist-type, d<strong>er</strong> af sin veninde<br />
bliv<strong>er</strong> bebrej<strong>det</strong>, at han <strong>ikke</strong> klæd<strong>er</strong><br />
sig m<strong>er</strong>e eft<strong>er</strong> tidens trend,<br />
Jean-Luc Godard-stilen. I <strong>det</strong> hele<br />
taget står Jeans kritik af sin tids<br />
filosofiske v<strong>og</strong>ue; strukturalismen<br />
<strong>og</strong> marxismen <strong>og</strong> d<strong>er</strong>es eksplicitte,<br />
objektiv<strong>er</strong>ende måde at betragte<br />
mennesket på, i kontrast til hele<br />
Velskrevet sydam<strong>er</strong>ikansk sladd<strong>er</strong> i Onettis sang om Larsen<br />
Selv om Uruguay var Onettis hjemland,<br />
var hans forhold til virkeligheden<br />
så uhj<strong>er</strong>teligt, at han opfandt<br />
den fiktive by Santa María,<br />
hvor fl<strong>er</strong>e af hans roman<strong>er</strong> foregik.<br />
Det var <strong>ikke</strong>, fordi han i sin fiktive<br />
virkelighed fik opfun<strong>det</strong> en utopisk<br />
drømmev<strong>er</strong>den, som han kunne<br />
søge tilflugt i. Tværtimod. Den fiktive<br />
v<strong>er</strong>den <strong>er</strong> om muligt endnu<br />
m<strong>er</strong>e trøstesløs end den virkelige<br />
v<strong>er</strong>den, som Onetti afskyede så<br />
ind<strong>er</strong>ligt, at han tilbragte de sidste<br />
små femten år af sit liv, liggende i<br />
sengen <strong>og</strong> praktisk talt uden at se<br />
hen mod vinduet, endsige gå uden<br />
for en dør. Det kan man læse om i<br />
Julio Llamazares’ essay »Ligg<strong>er</strong>en«<br />
i <strong>Standart</strong> 4, 2000.<br />
I »Ligsaml<strong>er</strong>en«, d<strong>er</strong> tidlig<strong>er</strong>e <strong>er</strong><br />
udkommet på dansk, følg<strong>er</strong> vi<br />
Larsen, d<strong>er</strong> driv<strong>er</strong> en kile ind i<br />
Santa María, i<strong>det</strong> han går i gang<br />
med at realis<strong>er</strong>e sin drøm om at<br />
drive et bordel. »Værftet« fortæll<strong>er</strong><br />
den absurde historie om Larsen,<br />
d<strong>er</strong> vend<strong>er</strong> tilbage til Santa María<br />
<strong>og</strong> går i gang med at genrejse værftet,<br />
hvor d<strong>er</strong> blot sidd<strong>er</strong> et par<br />
gamle kontorarbejd<strong>er</strong>e tilbage<br />
eft<strong>er</strong>, at direktøren har forladt den<br />
synkende skude. De fortsætt<strong>er</strong> stadig<br />
d<strong>er</strong>es kontorarbejde <strong>og</strong> gentag<strong>er</strong><br />
således tidlig<strong>er</strong>e tid<strong>er</strong>s aktivi-<br />
(roman)<br />
<strong>det</strong> p<strong>er</strong>sonlige, følelsesladede ridt,<br />
som Jean kør<strong>er</strong> med på, men som<br />
romanen <strong>er</strong> stået af. Denne forskydning<br />
mellem hovedp<strong>er</strong>sonens<br />
»følelsesløse, let flegmatiske ov<strong>er</strong>flade«<br />
<strong>og</strong> forfatt<strong>er</strong>ens gode intention<strong>er</strong><br />
om at afsløre de store følels<strong>er</strong><br />
bliv<strong>er</strong> til én stor, konfliktløs konstruktion,<br />
hvilket romanen endda<br />
selv peg<strong>er</strong> på visse sted<strong>er</strong>.<br />
Romanen lad<strong>er</strong> til at have bi<strong>og</strong>rafiens<br />
bekendende træk, <strong>og</strong> <strong>det</strong><br />
skyldes først <strong>og</strong> fremmest den fortættede<br />
<strong>og</strong> statiske jeg-skildring.<br />
Med andre ord, figurene bliv<strong>er</strong><br />
m<strong>er</strong>e fiktive, end de kan bære.<br />
Dansk<strong>er</strong>en Lars Bo Rasmussen, <strong>det</strong><br />
fortællende jeg <strong>og</strong> den franske<br />
Jean <strong>er</strong> sært mudret sammen;<br />
ingen stikk<strong>er</strong> ud som <strong>det</strong> ene ell<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> an<strong>det</strong>, men sætt<strong>er</strong> blot hindring<strong>er</strong><br />
i vejen for at udfolde en<br />
p<strong>er</strong>son ell<strong>er</strong> en roman, d<strong>er</strong> udvikl<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> udnytt<strong>er</strong> sine modsatrettede<br />
følels<strong>er</strong> — ell<strong>er</strong> som Jean sig<strong>er</strong> et<br />
sted: »Jeg var fri <strong>og</strong> ufri.« De relativt<br />
få ansats<strong>er</strong> til diskussion<strong>er</strong><br />
ell<strong>er</strong> følelsesmæssig spænding,<br />
som romanen byd<strong>er</strong> på, indfries<br />
<strong>ikke</strong>, som når hovedp<strong>er</strong>sonen midt<br />
i romanen spørg<strong>er</strong>, om »følels<strong>er</strong><br />
måske kan udtrykkes i direkte<br />
kontakt mellem mennesk<strong>er</strong>?«<br />
Hans svar antyd<strong>er</strong>, at vi skulle<br />
mangle en slags almen, int<strong>er</strong>-emotionel<br />
kommunikationsdimension.<br />
Var <strong>det</strong> <strong>ikke</strong> <strong>det</strong>, romanen skulle<br />
være?<br />
tet. Selv insist<strong>er</strong><strong>er</strong> de d<strong>og</strong> på, at<br />
skuden <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> synkende, men<br />
blot driv<strong>er</strong> om for vind <strong>og</strong> vejr.<br />
Samtidig med at fremtiden som<br />
administr<strong>er</strong>ende direktør voks<strong>er</strong><br />
sig lys på <strong>det</strong> spøgelsesagtige<br />
værft, mærk<strong>er</strong> Larsen den spirende<br />
kærlighed til Angélica Inés, d<strong>er</strong><br />
klæd<strong>er</strong> sig i hvid kjole. Men den<br />
afdankede Larsens følels<strong>er</strong> for<br />
hende kan virke lige så absurde<br />
som <strong>det</strong> illusoriske arbejde på<br />
værftet.<br />
»Værftet« <strong>er</strong> skrevet i den h<strong>er</strong>lige<br />
sladd<strong>er</strong>stil, som <strong>og</strong>så kendes fra<br />
de eft<strong>er</strong>følgende latinam<strong>er</strong>ikanske<br />
forfatt<strong>er</strong>e, hvor n<strong>og</strong>le sig<strong>er</strong> at …,<br />
andre hævd<strong>er</strong> …, men … Ell<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong>så <strong>er</strong> <strong>det</strong> li<strong>det</strong> troligt, at … Ell<strong>er</strong><br />
eft<strong>er</strong> forlydende … H<strong>er</strong>med dannes<br />
en slags oral sladd<strong>er</strong>fortæll<strong>er</strong><br />
med en fluktu<strong>er</strong>ende ell<strong>er</strong> spaltet<br />
synsvinkel, hvor man aldrig helt<br />
kan fæste lid til <strong>det</strong>, d<strong>er</strong> fortælles,<br />
i<strong>det</strong> oplysning<strong>er</strong> sjældent stabilis<strong>er</strong>es<br />
til én sandhed om <strong>det</strong><br />
skete.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 13
(roman)<br />
Nick McDonell<br />
Twelve<br />
(Twelve)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Henrik And<strong>er</strong>sen<br />
224 sid<strong>er</strong>, 249 kr.<br />
Borgen<br />
Anmeldt af Søren Frank<br />
»Twelve« fik de store ov<strong>er</strong>skrift<strong>er</strong><br />
frem, da den udkom i juli 2002.<br />
Den væsentligste grund var forfatt<strong>er</strong>ens<br />
unge ald<strong>er</strong>: Nick McDonell<br />
var kun 17 år, da han skrev romanen,<br />
<strong>og</strong> <strong>det</strong> meste af arbej<strong>det</strong> blev<br />
gjort ov<strong>er</strong> en somm<strong>er</strong>f<strong>er</strong>ie. Dette <strong>er</strong><br />
stof, ud af hvilket myt<strong>er</strong> kan opstå,<br />
<strong>og</strong> som PR-folkene kunne se mulighed<strong>er</strong><br />
i, især når man tænk<strong>er</strong> på<br />
ungdomskultur, hype <strong>og</strong> købekraft.<br />
Med til sagen hør<strong>er</strong> forresten <strong>og</strong>så,<br />
at Nick McDonells mod<strong>er</strong> selv <strong>er</strong><br />
forfatt<strong>er</strong>, ligesom fad<strong>er</strong>en har<br />
været redaktør for Rolling Stone<br />
Magazine; desuden <strong>er</strong> Hunt<strong>er</strong> S.<br />
Thompson <strong>og</strong> Jay McIn<strong>er</strong>ney venn<strong>er</strong><br />
af familien, <strong>og</strong> nåh ja... romanens<br />
redaktør <strong>og</strong> forlægg<strong>er</strong>, Morgan<br />
Entrekin, <strong>er</strong> forfatt<strong>er</strong>ens gudfar.<br />
Hm! Hvem sagde kamm<strong>er</strong>at<strong>er</strong>i?<br />
Men <strong>hvad</strong> står tilbage, hvis<br />
man s<strong>er</strong> bort fra denne n<strong>og</strong>et indspiste<br />
baggrund? Faktisk en udmærket<br />
roman, som <strong>ikke</strong> uden<br />
grund <strong>er</strong> blevet sammenlignet med<br />
Bret Easton Ellis’ sensationsdebut<br />
fra 1985, »Less Than Z<strong>er</strong>o«, som<br />
han skrev i en ald<strong>er</strong> af 18 år.<br />
I Sam Mendes’ forstadsfilm<br />
»Am<strong>er</strong>ican Beauty« handl<strong>er</strong> den<br />
unge Ricky Fitts med stoff<strong>er</strong> for at<br />
finansi<strong>er</strong>e sit dyre videoudstyr,<br />
som han brug<strong>er</strong> til at forevige epifaniske<br />
øjebl<strong>ikke</strong> af skønhed, f.eks.<br />
en pose, d<strong>er</strong> svæv<strong>er</strong> mellem hvirvlende<br />
eft<strong>er</strong>årsblade i vinden. For<br />
Ricky <strong>er</strong> d<strong>er</strong> n<strong>og</strong>en gange så meget<br />
skønhed i v<strong>er</strong>den, at <strong>det</strong> næsten<br />
<strong>ikke</strong> <strong>er</strong> til at holde ud. D<strong>er</strong>til sig<strong>er</strong><br />
push<strong>er</strong>en White Mike, hovedp<strong>er</strong>sonen<br />
i »Twelve«: »Fuck dét«.<br />
Parallellen <strong>og</strong> distanc<strong>er</strong>ingen til<br />
Mendes’ film findes all<strong>er</strong>ede på<br />
romanens første side <strong>og</strong> slår fak-<br />
14<br />
Voldens virkelighed<br />
Lovende debutroman om Manhattans ungdom<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
tisk meget fint grundtonen an: i<br />
»Twelve« skal man <strong>ikke</strong> forvente<br />
at finde skønhed. »White Mike s<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> på skønhed. Han s<strong>er</strong> på<br />
Manhattans Upp<strong>er</strong> East Side«.<br />
»Am<strong>er</strong>ican Beauty« tillad<strong>er</strong><br />
altså glimtvise, ’skønne’ brydning<strong>er</strong><br />
af <strong>det</strong> ov<strong>er</strong>fladiske <strong>og</strong> substansløse<br />
forstadsuniv<strong>er</strong>s, hvilket sk<strong>er</strong><br />
rent filmisk gennem en anden billedæstetik,<br />
nemlig Rickys optagels<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> i modsætning til filmens<br />
ov<strong>er</strong>vejende glansfulde billed<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
m<strong>er</strong>e kornede <strong>og</strong> ’kødfulde’, men<br />
som <strong>og</strong>så findes på filmens indholdsplan<br />
i forhol<strong>det</strong> mellem<br />
Ricky <strong>og</strong> Jane <strong>og</strong> i Lest<strong>er</strong> Burnhams<br />
und<strong>er</strong>gravende karakt<strong>er</strong>.<br />
»Twelve« <strong>er</strong> m<strong>er</strong>e pessimistisk i<br />
sin skildring af fremmedgørelse <strong>og</strong><br />
ov<strong>er</strong>fladiskhed, h<strong>er</strong> i et lokalt storbymiljø<br />
blandt unge ov<strong>er</strong>klasseteenag<strong>er</strong>e,<br />
d<strong>er</strong> enten går på privatsko-<br />
Foto: Jean Pagliuso<br />
le ell<strong>er</strong> kostskole, <strong>og</strong> som <strong>er</strong> vant<br />
til hushjælp, mærkevar<strong>er</strong>, design<strong>er</strong>drugs<br />
<strong>og</strong> kæmpe lejlighed<strong>er</strong><br />
uden forældres nærvær.<br />
Romanen <strong>er</strong> fortalt meget nøgt<strong>er</strong>nt<br />
<strong>og</strong> konstat<strong>er</strong>ende af en tredjep<strong>er</strong>sonsfortæll<strong>er</strong>,<br />
hvis distance til<br />
stoffet <strong>og</strong> hovedp<strong>er</strong>sonen <strong>er</strong> med<br />
til at vanskeliggøre indlevelse <strong>og</strong><br />
dybde, hvilket <strong>er</strong> helt bevidst. Romanen<br />
foregår i dagene op til nytårsaften<br />
<strong>og</strong> <strong>er</strong> opbygget af 98 korte<br />
kapitl<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> ofte har karakt<strong>er</strong> af<br />
små fragment<strong>er</strong> ell<strong>er</strong> snapshots, en<br />
montage af både nutidige klip ell<strong>er</strong><br />
flashbacks. Mange af p<strong>er</strong>son<strong>er</strong>ne<br />
<strong>er</strong> karik<strong>er</strong>ede <strong>og</strong> stilis<strong>er</strong>ede, men<br />
White Mike <strong>er</strong> <strong>det</strong> i mindre grad.<br />
Læs<strong>er</strong>en får, f.eks. i flashbackene,<br />
antydning<strong>er</strong> af dybde i hovedp<strong>er</strong>sonen,<br />
men fortæll<strong>er</strong>en bibehold<strong>er</strong><br />
langt hen ad vejen en stor distance<br />
til sin hovedp<strong>er</strong>son. Hør bare ind-<br />
ledningen på romanen:<br />
White Mike <strong>er</strong> tynd <strong>og</strong> bleg som<br />
røg. White Mike <strong>er</strong> iført jeans <strong>og</strong><br />
en sweatshirt med hætte <strong>og</strong> en<br />
lang, mørkeblå Brooks Broth<strong>er</strong>sfrakke.<br />
Hans lyse, næsten hvide<br />
hår <strong>er</strong> kortklippet. White Mike <strong>er</strong><br />
clean. White Mike har <strong>ikke</strong> røget<br />
en cigaret i hele sit liv. Har aldrig<br />
drukket alkohol, aldrig røget en<br />
joint. Men White Mike <strong>er</strong> blevet en<br />
rigtig udmærket push<strong>er</strong>.<br />
De mange gentagels<strong>er</strong> af hovedp<strong>er</strong>sonens<br />
navn antyd<strong>er</strong> en ironisk<br />
distance mellem fortæll<strong>er</strong> <strong>og</strong> helt,<br />
<strong>og</strong> ironien und<strong>er</strong>streges af sidste<br />
sætnings »men«.<br />
White Mike har taget et sabbatår,<br />
inden han — måske — begynd<strong>er</strong><br />
på college. Han tjen<strong>er</strong> penge<br />
som push<strong>er</strong>, <strong>og</strong> igennem hans <strong>er</strong>hv<strong>er</strong>v<br />
introduc<strong>er</strong>es læs<strong>er</strong>en til en<br />
lang række p<strong>er</strong>son<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> i begyndelsen<br />
ingen forbindelse har med<br />
hinanden, men som til slut i romanen<br />
<strong>er</strong> samlet til en nytårsfest, d<strong>er</strong><br />
udvikl<strong>er</strong> sig til et Columbine. Den<br />
apokalyptiske stemning slås an<br />
all<strong>er</strong>ede i romanens epigraf: »Må<br />
vi bede alle rejse sig <strong>og</strong> holde et<br />
minuts stilhed for de elev<strong>er</strong>, d<strong>er</strong><br />
blev slået ihjel. Og må vi nu bede<br />
om et minuts stilhed for de elev<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> sl<strong>og</strong> dem ihjel«.<br />
Den tragiske slutning, som altså<br />
all<strong>er</strong>ede indvarsles i begyndelsen,<br />
<strong>er</strong> kulminationen på en roman,<br />
hvor skønheden har ringe vilkår.<br />
»Violence is the hallmark of my<br />
gen<strong>er</strong>ation,« har Nick McDonell<br />
udtalt i et int<strong>er</strong>view. Romanen<br />
hold<strong>er</strong> sig hele vejen igennem til<br />
en hudløs registr<strong>er</strong>ing af <strong>det</strong> betændte<br />
<strong>og</strong> desillusion<strong>er</strong>ede miljø,<br />
hvorudaf et Columbine opstår,<br />
men til slut i romanen <strong>er</strong> d<strong>er</strong> vedhæftet<br />
et eft<strong>er</strong>ord, d<strong>er</strong> antyd<strong>er</strong><br />
skønhedens mulighed ell<strong>er</strong> i <strong>det</strong><br />
mindste åbn<strong>er</strong> for en udvej ud af<br />
<strong>det</strong> udsigtsløse univ<strong>er</strong>s. Det vis<strong>er</strong><br />
sig nemlig, at romanens fortæll<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> White Mike, d<strong>er</strong> som en af de få<br />
ov<strong>er</strong>levede nytårsmassakren. Den<br />
store distance mellem fortæll<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
helt har således været en nødvendighed<br />
for en ung mand, d<strong>er</strong> har<br />
ønsket at lægge afstand til sin<br />
’uskønne’ fortid, <strong>og</strong> skønhedens<br />
ell<strong>er</strong> udvejens mulighed indik<strong>er</strong>es<br />
yd<strong>er</strong>m<strong>er</strong>e ved, at han skriv<strong>er</strong> fra<br />
Paris, hvor han <strong>er</strong> begyndt på univ<strong>er</strong>sitetet:<br />
»Jeg ved <strong>ikke</strong> hvorfor,<br />
men Paris forekomm<strong>er</strong> mig at<br />
være et bedre sted end New York«.<br />
»Twelve« vis<strong>er</strong> sig d<strong>er</strong>med både at<br />
være en dannelsesroman <strong>og</strong> en<br />
kunstn<strong>er</strong>roman.
Ørkenvandring<br />
Fastrups roman ken<strong>det</strong>egnes ved den<br />
hyp<strong>er</strong>trofiske konstruktion <strong>og</strong> de tekniske<br />
billed<strong>er</strong>s kliché<br />
Karen Fastrup<br />
Mine syv<strong>og</strong>tyve sans<strong>er</strong>s elskede<br />
254 sid<strong>er</strong>, 269 kr.<br />
Rosinante<br />
Anmeldt af Jan Bruun Jensen<br />
Karen Fastrups anden roman,<br />
»Mine syv<strong>og</strong>tyve sans<strong>er</strong>s elskede«,<br />
<strong>er</strong> en n<strong>og</strong>et klichéfyldt fornøjelse.<br />
Hun <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> karrig med den type<br />
sanseligt-poetiske kliché<strong>er</strong>, hvor<br />
kvinden ’fold<strong>er</strong>’ sin krop ud for<br />
manden, som for sin del føl<strong>er</strong>, at<br />
han må finde frem til ord, han<br />
endnu <strong>ikke</strong> kend<strong>er</strong>. D<strong>er</strong>til ligg<strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong> en næsten uhæmmet research<br />
til grund for fortællingen om geol<strong>og</strong>en<br />
<strong>og</strong> ekspeditionsled<strong>er</strong>en<br />
Clemens Carlsen <strong>og</strong> hans kone,<br />
Ud i v<strong>er</strong>den t/r<br />
En af v<strong>er</strong>denslitt<strong>er</strong>aturens store dannelsesroman<strong>er</strong>, Dickens’ b<strong>er</strong>etning<br />
om drengen Pip, d<strong>er</strong> som forældreløs <strong>og</strong> af ringe byrd må gå så gruelig<br />
meget igennem inden han i m<strong>er</strong>e end én forstand find<strong>er</strong> hjem,<br />
foreligg<strong>er</strong> i en ny dansk ov<strong>er</strong>sættelse<br />
Charles Dickens<br />
Store forventning<strong>er</strong><br />
(Great Expectations)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Niels Brunse<br />
480 sid<strong>er</strong>, 199 kr.<br />
Gyldendal<br />
Anmeldt af<br />
Claus Schatz-Jakobsen<br />
Det var med int<strong>er</strong>esse jeg not<strong>er</strong>ede<br />
mig at Litt<strong>er</strong>atursiden.dk — kommunebibliotek<strong>er</strong>nes<br />
officielle<br />
hjemmeside — har en liste ov<strong>er</strong> ti<br />
europæiske klassik<strong>er</strong>e gennem<br />
tid<strong>er</strong>ne, d<strong>er</strong> indbefatt<strong>er</strong> Charles<br />
Dickens’ »Store forventning<strong>er</strong>«.<br />
Det skal tilføjes, at ét af krit<strong>er</strong>i<strong>er</strong>ne<br />
Foto: Anette Kjær<br />
lægen Anna, som pludselig i en<br />
ald<strong>er</strong> af henholdsvis 71 <strong>og</strong> 67 år<br />
flygt<strong>er</strong> ud i den ægyptiske ørken.<br />
åbenbart <strong>er</strong> at alle ti foreligg<strong>er</strong> i ny<br />
dansk ov<strong>er</strong>sættelse. Havde de ’kun’<br />
foreligget i en ældre ov<strong>er</strong>sættelse<br />
havde listen måske set and<strong>er</strong>ledes<br />
ud. På den anden side <strong>er</strong> d<strong>er</strong> vel<br />
en grund til at netop disse ti (som<br />
<strong>og</strong>så tæll<strong>er</strong> Dantes »Guddommelige<br />
Komedie«, Stendhals »Rødt<br />
<strong>og</strong> sort« <strong>og</strong> Dostojevskijs »Forbrydelse<br />
<strong>og</strong> straf«) <strong>er</strong> blevet fun<strong>det</strong><br />
værd at ofre en nyov<strong>er</strong>sættelse på.<br />
Int<strong>er</strong>essant <strong>og</strong> bemærkelsesværdigt<br />
<strong>er</strong> <strong>det</strong> <strong>og</strong>så at fire af de ti værk<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> skrevet inden for en p<strong>er</strong>iode på<br />
knap femten år, fra Flaub<strong>er</strong>ts »Madame<br />
Bovary« (1857) til George<br />
Eliots »Middlemarch« (1871-72)<br />
— altså den p<strong>er</strong>iode hvor den borg<strong>er</strong>lige<br />
roman nåede sin mest fuld-<br />
Det <strong>er</strong> en historie, vi har hørt<br />
før. Ikke kun den om ørkenen,<br />
men <strong>og</strong>så den om de geol<strong>og</strong>iske <strong>og</strong><br />
medicinske struktur<strong>er</strong>s billede på<br />
menneskesin<strong>det</strong>. Om landskabets<br />
formation<strong>er</strong> <strong>og</strong> kroppens funktion<strong>er</strong><br />
som billede på de sjælelige<br />
process<strong>er</strong>.<br />
Det <strong>er</strong>, som om den p<strong>er</strong>tentlige<br />
beskrivelse af <strong>det</strong> ene skulle være<br />
nok til at ov<strong>er</strong>bevise os om, at<br />
sådan forhold<strong>er</strong> <strong>det</strong> sig <strong>og</strong>så med<br />
<strong>det</strong> an<strong>det</strong>. De ov<strong>er</strong>gjort tekniske<br />
redegørels<strong>er</strong> <strong>er</strong> i sig selv blevet en<br />
kliché. N<strong>og</strong>le vil måske kalde dem<br />
’stilistisk virtuose’. Jeg synes bare,<br />
at de <strong>er</strong> trættende i d<strong>er</strong>es uegentlighed.<br />
Mens Clemens <strong>og</strong> Anna således<br />
løb<strong>er</strong> rundt i san<strong>det</strong> langt fra alt <strong>og</strong><br />
alle, sidd<strong>er</strong> sønnen Tore i den<br />
nærmeste by. Han har sat en mindre<br />
eft<strong>er</strong>søgning i gang, mens han<br />
på baggrund af d<strong>er</strong>es dagbøg<strong>er</strong>,<br />
fot<strong>og</strong>rafi<strong>er</strong> <strong>og</strong> tilfældige optegnels<strong>er</strong><br />
søg<strong>er</strong> at få indblik i, hvem<br />
hans forældre egentlig <strong>er</strong>. Han fortæll<strong>er</strong><br />
historien om d<strong>er</strong>es barn- <strong>og</strong><br />
ungdom, om farens opvækst i<br />
Viborg, hans skæbnesvangre forhold<br />
til sin lær<strong>er</strong>inde, deltagelsen<br />
i modstandskampen, studi<strong>er</strong>ne <strong>og</strong><br />
endelig mø<strong>det</strong> med hans tilkommende<br />
Anna. Men <strong>og</strong>så om moren<br />
<strong>og</strong> hendes familie, frem til en<br />
endte form som en realistisk gengivelse<br />
af <strong>det</strong> sociale liv i al <strong>det</strong>s<br />
br<strong>og</strong>ede mangfoldighed.<br />
Den karakt<strong>er</strong>istik gæld<strong>er</strong> i høj<br />
grad Dickens’ anden selvbi<strong>og</strong>rafiske<br />
roman, »Store Forventning<strong>er</strong>«<br />
(1861), som nu foreligg<strong>er</strong> i anden<br />
udgave af Niels Brunses nyov<strong>er</strong>sættelse<br />
fra 1999. Den afløs<strong>er</strong> Eva<br />
Hemm<strong>er</strong> Hansens ov<strong>er</strong>sættelse af<br />
romanen (<strong>og</strong> stort set hele værket)<br />
på H<strong>er</strong>novs forlag fra 1982. Ligesom<br />
H<strong>er</strong>novs <strong>er</strong> <strong>og</strong>så Gyldendals<br />
udgave udstyret med F.W. Pailthorpes<br />
dramatiske, karakt<strong>er</strong>istisk<br />
victorianske rad<strong>er</strong>ing<strong>er</strong>. I øvrigt<br />
kan den vigte sig af en bedre <strong>og</strong><br />
m<strong>er</strong>e mundret fordanskning end<br />
den tidlig<strong>er</strong>e (»fem små rudefor-<br />
(roman)<br />
ulykkelig ekspedition til samme<br />
ørken 40 år tidlig<strong>er</strong>e.<br />
Det bliv<strong>er</strong> en fortælling om den<br />
tids trængsl<strong>er</strong>, <strong>og</strong> <strong>ikke</strong> mindst om<br />
utroskab. Men <strong>det</strong> <strong>er</strong> stadig konstruktionen,<br />
som fyld<strong>er</strong>. Skulle<br />
man gå ind på romanens tankegang,<br />
kunne man anklage den for<br />
at lide af den tidstypiske, litt<strong>er</strong>ære<br />
osteohyp<strong>er</strong>trophicans: Skelettet —<br />
de tekniske redegørels<strong>er</strong> <strong>og</strong> den<br />
konstru<strong>er</strong>ede fortællesituation —<br />
<strong>er</strong> vokset uhæmmet. Det har deform<strong>er</strong>et<br />
hele romanens krop, <strong>og</strong> <strong>det</strong><br />
varme væv, kø<strong>det</strong> <strong>og</strong> blo<strong>det</strong>, hold<strong>er</strong><br />
kun dårligt sammen på den<br />
abnorme struktur.<br />
Eksempelvis har jeg lidt svært<br />
ved at ov<strong>er</strong>se <strong>det</strong> sorte hul på 40<br />
år, som ligg<strong>er</strong> mellem katastrofen i<br />
forældrenes forhold <strong>og</strong> d<strong>er</strong>es endelige<br />
flugt ud i ørkenen. Kø<strong>det</strong> <strong>og</strong><br />
blo<strong>det</strong> strækk<strong>er</strong> ganske enkelt <strong>ikke</strong><br />
til at få konstruktionen til at<br />
hænge sammen. Tore bemærk<strong>er</strong><br />
mod vejs ende, at han <strong>ikke</strong> bryd<strong>er</strong><br />
sig »om forestillingen om at man<br />
kan trænge til bunds i et menneske<br />
<strong>og</strong> kortlægge alting«. Det forekomm<strong>er</strong><br />
ham »reduktionistisk«,<br />
men romanen reduc<strong>er</strong><strong>er</strong> sig netop<br />
frem til en sammenhæng, <strong>og</strong> d<strong>er</strong>med<br />
ofr<strong>er</strong> den både troværdigheden<br />
<strong>og</strong> denne læs<strong>er</strong>s engagement.<br />
mede sten« <strong>er</strong> f.eks. at foretrække<br />
for »fem små stenromb<strong>er</strong>«), <strong>og</strong><br />
<strong>og</strong>så et m<strong>er</strong>e autentisk victoriansk<br />
look, i mine øjne, <strong>ikke</strong> mindst takket<br />
være Sven Reim<strong>er</strong> Johansens<br />
omslag, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> pry<strong>det</strong> af en farvegengivelse<br />
af James Pollards dejlige<br />
mal<strong>er</strong>i fra 1836, »The ’Tally-Ho’<br />
London-Birmingham Stage Coach<br />
Passing«.<br />
Når Gyldendal har fun<strong>det</strong> <strong>det</strong><br />
umagen værd at ofre en nyov<strong>er</strong>sættelse<br />
af Dickens’ klassik<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> naturligvis fordi d<strong>er</strong> <strong>er</strong> tale om<br />
en god historie. »Store forventning<strong>er</strong>«<br />
<strong>er</strong> b<strong>er</strong>etningen om drengen<br />
Pip, d<strong>er</strong> må gå så gruelig meget<br />
igennem førend han find<strong>er</strong> hjem<br />
<strong>og</strong> ind til k<strong>er</strong>nen af sin identitet.<br />
Pip voks<strong>er</strong> op i marsklan<strong>det</strong> ved<br />
Themsens udmunding, hos sin<br />
søst<strong>er</strong>, rappenskralden Mrs. Garg<strong>er</strong>y<br />
<strong>og</strong> hendes mand, den godmodige<br />
<strong>og</strong> naive grovsmed Joe<br />
Garg<strong>er</strong>y. I starten af romanen hjælp<strong>er</strong><br />
Pip en undvegen straffefange<br />
med at flygte fra soldat<strong>er</strong>ne, hvilket<br />
d<strong>og</strong> mislykkes. Episoden med<br />
straffefangen <strong>er</strong> symptomatisk for<br />
Pips n<strong>og</strong>et fortumlede <strong>og</strong> ublide<br />
opvækst, som først mildnes, da<br />
fortsættes på næste side<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 15
(roman)<br />
fortsat fra forrige side<br />
han oplev<strong>er</strong> en sn<strong>er</strong>t af n<strong>og</strong>et<br />
an<strong>det</strong> <strong>og</strong> m<strong>er</strong>e forfinet, om end i<br />
karikatur, hos <strong>det</strong> skeletagtige<br />
monst<strong>er</strong>, Miss Havisham, d<strong>er</strong> har<br />
levet indendørs <strong>og</strong> isol<strong>er</strong>et i en<br />
tidslomme (hos hende <strong>er</strong> alle ure<br />
sat i stå klokken ti minutt<strong>er</strong> ov<strong>er</strong><br />
ti) siden hendes tilkomne forlod<br />
hende på d<strong>er</strong>es bryllupsdag. Hos<br />
Miss Havisham komm<strong>er</strong> Pip i kontakt<br />
med den smukke, men <strong>og</strong>så<br />
kyniske Estella, hvilket får ham til<br />
at stræbe opad, eft<strong>er</strong> et an<strong>det</strong> <strong>og</strong><br />
bedre liv end <strong>det</strong> simple arbejdsliv<br />
i smedjen hos Joe, et liv som gentleman.<br />
H<strong>er</strong>med <strong>er</strong> historiens<br />
motor sat i gang, som i kraft af en<br />
anonym godgør<strong>er</strong> (Pip tror <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
Miss Havisham, <strong>og</strong> Dickens lad<strong>er</strong><br />
længe læs<strong>er</strong>en forblive salig i den<br />
tro) lad<strong>er</strong> Pip leve et sorgløst liv<br />
som gentleman i London — klassisk<br />
social opstigning, lige eft<strong>er</strong><br />
b<strong>og</strong>en, tror Pip. En dag <strong>er</strong> pengene<br />
d<strong>og</strong> ø<strong>det</strong> bort, <strong>og</strong> da Pip samtidig<br />
<strong>er</strong>far<strong>er</strong> at godgør<strong>er</strong>en <strong>ikke</strong> var Miss<br />
Havisham, men straffefangen<br />
Magwitch, vælt<strong>er</strong> hans v<strong>er</strong>den.<br />
Den bliv<strong>er</strong> først langsomt genopbygget<br />
da Pip eft<strong>er</strong> et symbolsk<br />
sygeleje skipp<strong>er</strong> sine illusion<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
dels forlig<strong>er</strong> sig med <strong>det</strong> han kom<br />
af, dels find<strong>er</strong> ind til sin egen<br />
k<strong>er</strong>ne af humanitet. Årene <strong>og</strong><br />
modgangen modn<strong>er</strong> ham, <strong>og</strong> han<br />
får til sidst sin elskede Estella — i<br />
hv<strong>er</strong>t fald i den romantiske Nikolaj-<strong>og</strong>-Julie-slutning,<br />
som Dickens<br />
valgte på anbefaling af forfatt<strong>er</strong>kollegaen<br />
Bulw<strong>er</strong> Lytton. Hans egen<br />
oprindelige slutning, som <strong>ikke</strong> <strong>er</strong><br />
medtaget i nærværende udgave<br />
(men kan læses i H<strong>er</strong>nov-udgaven),<br />
<strong>er</strong> langt m<strong>er</strong>e tragisk-realistisk.<br />
»Store forventning<strong>er</strong>« <strong>er</strong> i kraft<br />
af sit myld<strong>er</strong> af liv <strong>og</strong> vidund<strong>er</strong>ligt<br />
tegnede p<strong>er</strong>son<strong>er</strong> en tidstypisk<br />
roman, en fortælling om social<br />
opstigning, fald <strong>og</strong> genrejsning i<br />
<strong>det</strong> midtvictorianske samfund,<br />
men den <strong>er</strong> m<strong>er</strong>e end <strong>det</strong>. Den <strong>er</strong><br />
en eksemplarisk b<strong>er</strong>etning om<br />
nødvendigheden af illusionsløst at<br />
se virkeligheden i øjnene, at kaste<br />
<strong>det</strong> realistiske blik på v<strong>er</strong>den, <strong>det</strong><br />
p<strong>er</strong>spektiv som romanen selv<br />
anlægg<strong>er</strong> <strong>og</strong> <strong>er</strong>. D<strong>er</strong>med <strong>er</strong> den i<br />
virkeligheden <strong>og</strong>så en metaroman,<br />
en roman som via sin<br />
hovedp<strong>er</strong>sons åndelige dannelse<br />
bliv<strong>er</strong> en parabel ov<strong>er</strong> romanens<br />
egen tilblivelse, dens grundlag <strong>og</strong><br />
eksistensb<strong>er</strong>ettigelse, <strong>og</strong> en sådan<br />
fortjen<strong>er</strong> både klassik<strong>er</strong>status <strong>og</strong><br />
nyov<strong>er</strong>sættelse.<br />
16<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
Sådan går <strong>det</strong><br />
i <strong>det</strong> mod<strong>er</strong>ne gennembrud<br />
»Den lukkede b<strong>og</strong>« åbn<strong>er</strong> døren for gamle spørgsmål om kærlighedens<br />
vilkår — med en pudsig blanding af kl<strong>og</strong>e <strong>og</strong> gevaldigt naive<br />
fortæll<strong>er</strong>kommentar<strong>er</strong> oprulles en mod<strong>er</strong>ne kvindes livsforløb<br />
Jette A. Kaarsbøl<br />
Den lukkede b<strong>og</strong><br />
536 sid<strong>er</strong>, 298 kr.<br />
Gyldendal<br />
Anmeldt af Vibeke Theisen<br />
Jette A. Kaarsbøl (f.1961) debut<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
med en murstensroman fra <strong>det</strong><br />
mod<strong>er</strong>ne gennembruds første år.<br />
En af nordisk litt<strong>er</strong>aturforsknings<br />
stærkest belyste fas<strong>er</strong>, <strong>og</strong> jævnligt<br />
p<strong>er</strong>iodebagtæppe i ny<strong>er</strong>e fiktionslitt<strong>er</strong>atur.<br />
Er <strong>ikke</strong> dam<strong>er</strong>nes emancipation,<br />
familieinstitutionen,<br />
patriarkatet <strong>og</strong> sædelighedsfejden<br />
vendt <strong>og</strong> drejet så grundigt, at <strong>det</strong><br />
synes umuligt at k<strong>og</strong>e m<strong>er</strong>e suppe<br />
på den pind? Åbenbart <strong>ikke</strong>. Det<br />
<strong>er</strong> lykkedes Kaarsbøl at finde ny<br />
substans i debattema<strong>er</strong>ne.<br />
Debutanten har den dristighed<br />
at anbringe sin kvindelige hovedp<strong>er</strong>son<br />
i centrum af mod<strong>er</strong>nitetsdebatten<br />
<strong>og</strong> <strong>det</strong> d<strong>er</strong>tilhørende forsøg<br />
på at leve mod<strong>er</strong>ne, dvs. i sin<br />
frit valgte frihed — brødrene<br />
Brandes, Bang, Krøy<strong>er</strong> med fl<strong>er</strong>e<br />
hør<strong>er</strong> til p<strong>er</strong>sonkredsen. Den velopdragne<br />
Fred<strong>er</strong><strong>ikke</strong>, 21 år i 1875,<br />
indgår et fornuftsægteskab med<br />
vennen Fred<strong>er</strong>ik Fab<strong>er</strong>, spydspids<br />
inden for socialmedicinen, <strong>ikke</strong>konform,<br />
idealistisk, smuk.<br />
Kredsen opfør<strong>er</strong> sig <strong>og</strong> diskut<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
som de mod<strong>er</strong>ne mennesk<strong>er</strong>, de <strong>er</strong>.<br />
Miljøet <strong>er</strong> velkendt <strong>og</strong> handlingen<br />
forudsigelig: Fred<strong>er</strong><strong>ikke</strong>s valgsituation<br />
som giftefærdig frøken så vel<br />
som hendes sen<strong>er</strong>e sammenbrud.<br />
Den læs<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> kend<strong>er</strong> p<strong>er</strong>iodens<br />
kvindelige forfatt<strong>er</strong>e, nikk<strong>er</strong> genkendende,<br />
den blas<strong>er</strong>te læs<strong>er</strong> kvæl<strong>er</strong><br />
et gab. Når Kaarsbøl kan få<br />
und<strong>er</strong>tegnede til at læse int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong>et<br />
vid<strong>er</strong>e, <strong>er</strong> <strong>det</strong> af fl<strong>er</strong>e grunde.<br />
Først en elementært spændingsskabende<br />
komposition, som<br />
for en begynd<strong>er</strong> i faget <strong>er</strong> impon<strong>er</strong>ende<br />
gennemført. Prol<strong>og</strong> <strong>og</strong> epil<strong>og</strong>,<br />
d<strong>er</strong>imellem 62 kapitl<strong>er</strong>, hvor<br />
d<strong>er</strong> krydsklippes mellem årene<br />
1875-83, forhåbnings- <strong>og</strong> sammenbrudstiden,<br />
<strong>og</strong> 1932-33, hvor<br />
Fred<strong>er</strong><strong>ikke</strong> ses som en ordinært<br />
gammelvred, ja forbitret kvinde,<br />
lænket til en stol i karnappen.<br />
Hendes lidenskab <strong>er</strong> reduc<strong>er</strong>et til<br />
at betænke Fred<strong>er</strong>ik, som hun <strong>ikke</strong><br />
har haft forbindelse med i et halvt<br />
århundrede, i sit testamente. Hvorfor<br />
gik <strong>det</strong> sådan, <strong>hvad</strong> skete d<strong>er</strong>?<br />
Svarene findes fortrinsvist i p<strong>er</strong>iodens<br />
miljø, i <strong>det</strong> forhold, at <strong>det</strong><br />
mod<strong>er</strong>ne gennembruds frisind blot<br />
Foto: Morten Holtum<br />
<strong>er</strong> tilsyneladende. Born<strong>er</strong>theden<br />
<strong>og</strong> angsten h<strong>er</strong>sk<strong>er</strong> und<strong>er</strong> de radikale<br />
floskl<strong>er</strong>. Så måtte <strong>det</strong> gå sådan.<br />
Så <strong>er</strong> d<strong>er</strong> fortællestilen, som på<br />
én gang <strong>er</strong> irrit<strong>er</strong>ende <strong>og</strong> spændende.<br />
Den går ustandselig ov<strong>er</strong> sine<br />
bredd<strong>er</strong>, men den kamel sluges,<br />
fordi d<strong>er</strong> altid fortælles s<strong>er</strong>iøst om<br />
<strong>det</strong> centrale. Gåden, Fred<strong>er</strong><strong>ikke</strong><br />
søg<strong>er</strong> at løse — forhol<strong>det</strong> til læge-<br />
manden — <strong>er</strong> nuanc<strong>er</strong>et skildret.<br />
Begge part<strong>er</strong> beskrives med indfølende<br />
ov<strong>er</strong>bærenhed <strong>og</strong> ondskabsfuld<br />
distance, i<strong>det</strong> fortæll<strong>er</strong>instansen<br />
uden større vanskelighed<strong>er</strong><br />
pendul<strong>er</strong><strong>er</strong> mellem empati <strong>og</strong> sarkasme.<br />
Og eft<strong>er</strong> en vis tilvænning<br />
forstyrr<strong>er</strong> <strong>det</strong> <strong>ikke</strong>, at man ofte<br />
undr<strong>er</strong> sig ov<strong>er</strong>, om <strong>det</strong> nu <strong>er</strong> forfatt<strong>er</strong>,<br />
fortæll<strong>er</strong> ell<strong>er</strong> romanfigur,<br />
d<strong>er</strong> bær<strong>er</strong> følelsen. Ov<strong>er</strong>hove<strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
fortællestilen uforfær<strong>det</strong> anarkistisk.<br />
Kaarsbøls grundprincip <strong>er</strong> at<br />
give eft<strong>er</strong> for sine impuls<strong>er</strong>.<br />
Registret spænd<strong>er</strong><br />
fra natur- <strong>og</strong> miljøskildring<strong>er</strong><br />
af naturalistisk<br />
tilsnit, nærmest<br />
pontoppidansk p<strong>er</strong>tentlighed,<br />
ov<strong>er</strong> humoristisk<br />
løsslupne p<strong>er</strong>sonbeskrivels<strong>er</strong><br />
à la<br />
Dickens, til knaphed <strong>og</strong><br />
saglig ironi, ja kulde.<br />
D<strong>er</strong> kan falde små<br />
essays af, spækket med<br />
læs<strong>er</strong>henvendels<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
selvkomment<strong>er</strong>ende<br />
bemærkning<strong>er</strong> i den<br />
postmod<strong>er</strong>ne manér.<br />
Store sag<strong>er</strong> tages und<strong>er</strong><br />
behandling i essayafsnittene:<br />
frihedens<br />
begreb, parasitisme,<br />
fysisk skønhed <strong>og</strong> teodicéproblemet.<br />
De fleste<br />
af disse indstik <strong>er</strong><br />
facile indtil <strong>det</strong> flove.<br />
Men helhedsindtrykket<br />
<strong>er</strong> tvangsfrihed <strong>og</strong><br />
und<strong>er</strong>tiden vildskab i<br />
glæden ved at b<strong>er</strong>ette.<br />
H<strong>er</strong>til komm<strong>er</strong> en spænding, d<strong>er</strong><br />
ligg<strong>er</strong> i, at hovedp<strong>er</strong>sonen portrætt<strong>er</strong>es<br />
med distance af sin autor.<br />
Man fængsles af p<strong>er</strong>sonen Fred<strong>er</strong><strong>ikke</strong><br />
på trods af /i kraft af fortæll<strong>er</strong>kulden.<br />
Fred<strong>er</strong><strong>ikke</strong> skildres<br />
<strong>ikke</strong> sympatisk. De uflatt<strong>er</strong>ende<br />
sid<strong>er</strong> (born<strong>er</strong>thed, forkælelse, selvmedlidenhed,<br />
hyst<strong>er</strong>isk adfærd)<br />
ved denne intelligente kvinde udvikles<br />
l<strong>og</strong>isk, i takt med hendes
forhåbning<strong>er</strong>s <strong>og</strong> mod<strong>er</strong>nitetens<br />
fallit. Hun bliv<strong>er</strong> systematisk dumm<strong>er</strong>e.<br />
Tematisk betragtet, i behandlingen<br />
af ægteskab <strong>og</strong> kærlighed, må<br />
debutanten siges at løfte opgaven.<br />
Fred<strong>er</strong>ik <strong>og</strong> Fred<strong>er</strong><strong>ikke</strong>s gift<strong>er</strong>mål<br />
<strong>er</strong> en handel, med frihed som kontraktens<br />
kardinalpunkt. For den<br />
dup<strong>er</strong>ede pige, som <strong>ikke</strong> ved af<br />
sin egen sanselighed <strong>og</strong> kun an<strong>er</strong><br />
kontur<strong>er</strong>ne af sin dybe forelskelse<br />
i Fred<strong>er</strong>ik, <strong>er</strong> ægteskabet opfyldelsen<br />
af en ønskedrøm: forsørgelse i<br />
et int<strong>er</strong>essant miljø <strong>og</strong> livstidssikret<br />
respektabilitet uden seksuel<br />
modydelse. Hun <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> kapabel at<br />
læse, <strong>hvad</strong> d<strong>er</strong> står med småt i<br />
ægtepagten, nemlig at hun bliv<strong>er</strong><br />
et instrument til at sikre hans<br />
respektabilitet ved at camoufl<strong>er</strong>e<br />
hans homoseksualitet. Dette inds<strong>er</strong><br />
hun sent, for fl<strong>er</strong>e bøg<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
længe lukkede for hende, <strong>og</strong> én<br />
forbliv<strong>er</strong> uåbnet. Med kapitlet om<br />
Fred<strong>er</strong><strong>ikke</strong>s ov<strong>er</strong>reaktion på<br />
H<strong>er</strong>man Bang s<strong>er</strong> læs<strong>er</strong>en, <strong>hvad</strong><br />
Fred<strong>er</strong>iks manøvre skal dække<br />
ov<strong>er</strong>, <strong>og</strong> får dyb<strong>er</strong>e indsigt i, hvorfor<br />
<strong>det</strong> måtte gå Fred<strong>er</strong><strong>ikke</strong> sådan.<br />
Bang komm<strong>er</strong> i visit, fortvivlet<br />
ov<strong>er</strong> modtagelsen af »Haabløse<br />
Slægt<strong>er</strong>«. Fred<strong>er</strong><strong>ikke</strong> afvis<strong>er</strong> ham<br />
<strong>og</strong> b<strong>og</strong>en med væmmelse <strong>og</strong><br />
panisk ras<strong>er</strong>i. Først tre år sen<strong>er</strong>e<br />
ved hun besked, men hun kan<br />
<strong>ikke</strong> handle kl<strong>og</strong>t. Kaarsbøl får h<strong>er</strong><br />
fortalt, at <strong>det</strong> <strong>ikke</strong> kun <strong>er</strong> frustr<strong>er</strong>et<br />
begær, d<strong>er</strong> døv<strong>er</strong> Fred<strong>er</strong><strong>ikke</strong>s<br />
intelligens <strong>og</strong> nysg<strong>er</strong>righed, <strong>og</strong><br />
som d<strong>er</strong>med afskær<strong>er</strong> hende fra at<br />
kende sine misvisning<strong>er</strong>, men<br />
angst. En konfrontation med <strong>det</strong><br />
barske, men følelsesfulde udsagn i<br />
Bangs roman — altså den lange,<br />
sædelighedskrænkende førsteudgave<br />
fra 1880 — om biol<strong>og</strong>isk arv<br />
<strong>og</strong> driftens altødelæggende kraft,<br />
ville have givet hende den mulighed<br />
at betragte sit liv som an<strong>det</strong><br />
end et produkt af omstændighed<strong>er</strong>.<br />
»Den lukkede b<strong>og</strong>« bliv<strong>er</strong> i <strong>og</strong><br />
med sin klare tematiske affinitet<br />
til Bangs værk <strong>og</strong>så et defensorat<br />
for kunsten.<br />
Det <strong>er</strong> tænkeligt, at Kaarsbøl<br />
har henlagt sin roman til 1870<strong>er</strong>ne<br />
— dengang ægteskabet for en<br />
kvinde var et spørgsmål om liv<br />
ell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong>-liv — for at tydeliggøre,<br />
hvilket eksistentielt valg, kærlighedsvalget<br />
<strong>er</strong>. Fred<strong>er</strong><strong>ikke</strong> selv når<br />
<strong>ikke</strong> læng<strong>er</strong>e end til den position,<br />
som Kamilla Falk formul<strong>er</strong><strong>er</strong> ov<strong>er</strong><br />
for William Høg/H<strong>er</strong>man Bang:<br />
»[...]vi Dam<strong>er</strong> sidd<strong>er</strong> vort halve<br />
Liv <strong>og</strong> vent<strong>er</strong> paa at blive »lykkelige«,<br />
<strong>og</strong> <strong>det</strong> an<strong>det</strong> Halve sidd<strong>er</strong> vi i<br />
en Kr<strong>og</strong> <strong>og</strong> sørg<strong>er</strong> ov<strong>er</strong>, at vi <strong>ikke</strong><br />
<strong>er</strong> blevet <strong>det</strong>«.<br />
»De døde <strong>er</strong> levende,<br />
d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> har fået<br />
kærlighed nok«<br />
Dorrit Willumsen<br />
Bruden fra Gent<br />
264 sid<strong>er</strong>, 275 kr.<br />
Gyldendal<br />
Anmeldt af Brian Andreasen<br />
Kong Christi<strong>er</strong>n II (1481-1559) <strong>er</strong><br />
eft<strong>er</strong>hånden et velkendt kapitel i<br />
dansk litt<strong>er</strong>atur med <strong>det</strong> nok mest<br />
prominente eksempel i Johs. V.<br />
Jensens århundredesklassik<strong>er</strong><br />
»Kongens fald«. Også hans kvind<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> d<strong>er</strong> skrevet om: Elsk<strong>er</strong>inden<br />
Dyveke, hendes mor Sigbrit Willumsdatt<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> hustruen dronning<br />
Elisabeth <strong>er</strong> alle portrætt<strong>er</strong>et i min<br />
barndoms klassik<strong>er</strong>tril<strong>og</strong>i af H<strong>er</strong>ta<br />
J. Enevoldsen, mens den yngste<br />
datt<strong>er</strong> Christine <strong>er</strong> blevet ’iværksat’<br />
af Helle Stang<strong>er</strong>up. Med »Bruden<br />
fra Gent« føjes endnu et smukt<br />
kvindeportræt til <strong>det</strong>te royale gall<strong>er</strong>i,<br />
i<strong>det</strong> dronning Elisabeth nu<br />
har fået sin egen roman.<br />
Det <strong>er</strong> fortællingen om den kun<br />
fjortenårige Elisabeth — barnebarn<br />
af den mægtige kejs<strong>er</strong> Maximilian<br />
I af Habsburg — d<strong>er</strong> som andenprioritet<br />
eft<strong>er</strong> den smukk<strong>er</strong>e <strong>og</strong><br />
m<strong>er</strong>e magtpolitisk anvendelige<br />
søst<strong>er</strong>, Eleonora, sendes fra Ned<strong>er</strong>landene<br />
til Danmark for at blive<br />
giftet bort til Christi<strong>er</strong>n. Med besvær<br />
når hun sit fremtidige kong<strong>er</strong>ige<br />
fast besluttet på at være en god<br />
hustru, <strong>og</strong> hun længes eft<strong>er</strong> at møde<br />
den mand, hun skal elske. Men<br />
han elsk<strong>er</strong> all<strong>er</strong>ede — Dyveke.<br />
I en indfølt prosastil righoldig<br />
på stemningsmættede poetiske<br />
indslag tegnes et psykol<strong>og</strong>isk portræt<br />
af denne unge kvinde, hvis<br />
gode hj<strong>er</strong>te <strong>og</strong> rene sind på trods<br />
af sin mands kølige ligegyldighed<br />
byd<strong>er</strong> hende at elske <strong>og</strong> ære ham<br />
med <strong>det</strong> siden så b<strong>er</strong>ømte diktum:<br />
»Hvor min konge <strong>er</strong>, dér <strong>er</strong> mit<br />
kong<strong>er</strong>ige!«. Selvom Dyvekes<br />
mystiske død — på hvilken Willumsen<br />
giv<strong>er</strong> endnu en farv<strong>er</strong>ig<br />
forklaring — medfør<strong>er</strong> en stigende<br />
int<strong>er</strong>esse hos kongen, <strong>og</strong> Elisabeth<br />
— en historisk romanbi<strong>og</strong>rafi poetisk orkestr<strong>er</strong>et<br />
af kærlighedens univ<strong>er</strong>selle tema<br />
endelig kan blive besteget <strong>og</strong><br />
besvangret, så hun kan tjene sin<br />
mand behørigt, elsk<strong>er</strong> Christi<strong>er</strong>n<br />
<strong>ikke</strong> som med Dyveke. Da kongens<br />
<strong>og</strong> rigets situation <strong>er</strong> mest fortvivlet,<br />
<strong>og</strong> Elisabeth <strong>er</strong> blevet sendt på<br />
tigg<strong>er</strong>runde hos sine rige slægtninge,<br />
må hun indse, at hun altid blot<br />
har været en brik i et magtspil —<br />
hun <strong>er</strong> bruden fra Gent.<br />
Romanen <strong>er</strong> naturligvis en fantasi<br />
ov<strong>er</strong> Elisabeths liv <strong>og</strong> sjælelandskab,<br />
for den und<strong>er</strong>søg<strong>er</strong> højst<br />
intime <strong>og</strong> udokument<strong>er</strong>ede aspekt<strong>er</strong><br />
ved dronningens psyke <strong>og</strong> privatliv<br />
— h<strong>er</strong>und<strong>er</strong> bekendelsen<br />
om, at »jeg har striglet mig sted<strong>er</strong>,<br />
hvor <strong>det</strong> <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> ganske nødvendigt<br />
at blive striglet«. Men <strong>det</strong><br />
bekendelseslitt<strong>er</strong>ære til trods bliv<strong>er</strong><br />
stilen aldrig plat, tværtimod<br />
lykkes <strong>det</strong> Willumsen at skabe et<br />
fuldblodsbillede af en barnehustru,<br />
d<strong>er</strong> — selv med et fromt<br />
sind — kun kan se v<strong>er</strong>den ét sted<br />
fra: sig selv.<br />
Romanen d<strong>er</strong>imod har fl<strong>er</strong>e<br />
bl<strong>ikke</strong>. Ov<strong>er</strong>legent flett<strong>er</strong> Willumsen<br />
Elisabeths jeg-fortælling sammen<br />
med de andre p<strong>er</strong>son<strong>er</strong>s synsvinkl<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> d<strong>og</strong> holdes enten i<br />
dækket direkte tale ell<strong>er</strong> en endnu<br />
(roman)<br />
fj<strong>er</strong>n<strong>er</strong>e tredjep<strong>er</strong>son;<br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong> bl.a. med<br />
<strong>det</strong>te virkemiddel,<br />
at Christi<strong>er</strong>n II stilistisk<br />
holdes på<br />
afstand — for læs<strong>er</strong>en<br />
som for<br />
Elisabeth virk<strong>er</strong> han<br />
fremmed.<br />
Ud ov<strong>er</strong> at have<br />
et k<strong>er</strong>nepunkt i<br />
hovedp<strong>er</strong>sonen har<br />
værket en anden<br />
stærk mørtel: Den <strong>er</strong><br />
en rapsodi om kærlighed.<br />
Endnu før vi<br />
mød<strong>er</strong> Elisabeth<br />
første gang, har vi<br />
stiftet bekendtskab<br />
med Kejs<strong>er</strong> Maximilian<br />
I’s ind<strong>er</strong>ste<br />
tank<strong>er</strong> om sine tre<br />
kvind<strong>er</strong>: Den und<strong>er</strong>skønne hofdame,<br />
den kvindelige sjælefrænde,<br />
d<strong>er</strong> døde alt for ung, <strong>og</strong> til sidst<br />
den utåleligt barnlige fyrstedatt<strong>er</strong>,<br />
som hængte ved længst, men i<br />
kærlighedslængsel dræbte den<br />
smule kærlighed, d<strong>er</strong> var. Vi hør<strong>er</strong><br />
om Elisabeths forældre, Filip I af<br />
Spanien <strong>og</strong> dronning Johanna,<br />
hvis styrtende forelskelse endte i<br />
galskab for Johanna <strong>og</strong> gav hende<br />
tilnavnet ’den Vanvittige’. Selv<br />
grimme Mor Sigbrits engangseskapade<br />
med en mørk fremmed, d<strong>er</strong><br />
result<strong>er</strong>ede i den smukke Dyveke,<br />
tegnes for os. Ov<strong>er</strong>alt <strong>er</strong> d<strong>er</strong> histori<strong>er</strong><br />
om kærlighed, men hv<strong>er</strong> lille<br />
kærlighedsmelodi end<strong>er</strong> i sidste<br />
ende disharmonisk — altid <strong>er</strong><br />
ramm<strong>er</strong>ne fork<strong>er</strong>te <strong>og</strong> p<strong>er</strong>son<strong>er</strong>ne<br />
fangne i d<strong>er</strong>es egne længsl<strong>er</strong>. Men<br />
den <strong>er</strong> d<strong>er</strong> — kærligheden — i<br />
sine mange uforudsigelige form<strong>er</strong>.<br />
Med vanlig sans for <strong>det</strong> vanskelige<br />
blandingsforhold mellem<br />
historisk fakticitet <strong>og</strong> kunstn<strong>er</strong>isk<br />
empati <strong>er</strong> <strong>det</strong> endnu en gang lykkedes<br />
Dorrit Willumsen at give os<br />
en historisk roman, d<strong>er</strong> bevidst<br />
om sin genre udnytt<strong>er</strong> den til<br />
fulde.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 17
(roman)<br />
Bent Vinn Nielsen<br />
Labyrintbyen<br />
143 sid<strong>er</strong>, 199 kr.<br />
Aschehoug<br />
Anmeldt af Anne Marie Dinesen<br />
Når man har læst Bent Vinn Nielsens<br />
»En skidt knægt«, kan man<br />
<strong>ikke</strong> undgå at blive fælt skuffet<br />
ov<strong>er</strong> denne »Hjemstavnsroman<br />
med indstik«, som und<strong>er</strong>titlen<br />
lyd<strong>er</strong> på.<br />
Hjemstavnen <strong>er</strong> en lille landsby<br />
i Vendsyssel, men man kan <strong>ikke</strong><br />
rigtig sige, at d<strong>er</strong> <strong>er</strong> tale om en<br />
roman. I hv<strong>er</strong>t fald <strong>ikke</strong> hvis man<br />
18<br />
Smittet af en grillbar<br />
Bent Vinns b<strong>og</strong>fjols glemm<strong>er</strong> at gøre <strong>det</strong> int<strong>er</strong>essant<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
forvent<strong>er</strong> en ell<strong>er</strong> anden form for<br />
komposition. D<strong>er</strong> <strong>er</strong> snar<strong>er</strong>e tale<br />
om lidt løst henkastede <strong>er</strong>indring<strong>er</strong><br />
om mennesk<strong>er</strong> fra landsbyen<br />
<strong>og</strong> opland.<br />
Den voksne fortæll<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> vend<strong>er</strong><br />
tilbage til barndommens univ<strong>er</strong>s<br />
i 1960’<strong>er</strong>ne, udtrykk<strong>er</strong> fl<strong>er</strong>e<br />
gange om sin landsby »Skid hul i<br />
Lustrup«. En betragtning d<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
affødt af fortæll<strong>er</strong>ens position i<br />
landsbyen som den sære dreng,<br />
»et skravl, en tværing <strong>og</strong> en mærkelig<br />
starut. Man fik aldrig egen<br />
knall<strong>er</strong>t.«<br />
Da denne anmeld<strong>er</strong> <strong>er</strong> vokset<br />
op i stort set de samme lokalitet<strong>er</strong>,<br />
ved man udmærket, at egen knal-<br />
Forladt <strong>og</strong> forsømt<br />
Elena F<strong>er</strong>rante<br />
Forladte dage<br />
(I giorni dell’abandono)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Nina Gross<br />
206 sid<strong>er</strong>, 229 kr.<br />
Athene<br />
Anmeldt af Birgit Eriksson<br />
»Forladte dage« <strong>er</strong> Elena F<strong>er</strong>rantes<br />
anden roman. I Italien udkom den<br />
ti år eft<strong>er</strong> hendes debutroman,<br />
»L’amore molesto«, fra 1992. Jeg<br />
har <strong>ikke</strong> læst den første roman,<br />
men at dømme eft<strong>er</strong> titlen <strong>er</strong> d<strong>er</strong><br />
et tematisk fællesskab mellem den<br />
<strong>og</strong> den nye roman. »Forladte<br />
dage« handl<strong>er</strong> i hv<strong>er</strong>t fald <strong>og</strong>så om<br />
kærlighed <strong>og</strong> hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> h<strong>er</strong> den<br />
lykkelige, men den ødelagte <strong>og</strong><br />
især ødelæggende af slagsen.<br />
Fortæll<strong>er</strong>en, Olga, som <strong>og</strong>så <strong>er</strong> den<br />
altdomin<strong>er</strong>ende hovedp<strong>er</strong>son, bliv<strong>er</strong><br />
nemlig forladt af sin mand, <strong>og</strong><br />
romanen følg<strong>er</strong> hendes fysiske <strong>og</strong><br />
psykiske nedtur eft<strong>er</strong> brud<strong>det</strong>.<br />
Olga <strong>er</strong> 38 år <strong>og</strong> bor i Torino,<br />
hvor hun eft<strong>er</strong> mandens exit til en<br />
yngre kvinde forgæves forsøg<strong>er</strong> at<br />
holde sammen på sig selv, sine<br />
følels<strong>er</strong> <strong>og</strong> sit liv med to børn <strong>og</strong><br />
hund. Det gør hun på en måde,<br />
som nok <strong>er</strong> lige så almindelig, som<br />
l<strong>er</strong>t på daværende v<strong>er</strong>denshistoriske<br />
tidspunkt var et væsentligt statussymbol.<br />
Nu <strong>er</strong> <strong>det</strong> sikk<strong>er</strong>t <strong>ikke</strong><br />
kun fraværet af <strong>det</strong>te symbol, d<strong>er</strong><br />
så mange år eft<strong>er</strong> stadigvæk martr<strong>er</strong><br />
fortæll<strong>er</strong>en <strong>og</strong> giv<strong>er</strong> anledning<br />
til en fortæll<strong>er</strong>tone, d<strong>er</strong> veksl<strong>er</strong><br />
mellem hån <strong>og</strong> foragt, når landsbyens<br />
borg<strong>er</strong>e omtales som samlet<br />
gruppe.<br />
Det <strong>er</strong> nok snar<strong>er</strong>e <strong>det</strong> faktum,<br />
at fortæll<strong>er</strong>en <strong>og</strong>så — med egne<br />
ord — var et »b<strong>og</strong>fjols«. Det <strong>er</strong><br />
naturligvis <strong>ikke</strong> enkelt at være et<br />
læsende væsen i et miljø, hvor<br />
udboring af knall<strong>er</strong>t<strong>er</strong> anses for at<br />
være en høj<strong>er</strong>e kunstform. Men<br />
<strong>det</strong> virk<strong>er</strong> på en ell<strong>er</strong> anden måde<br />
Om <strong>hvad</strong> d<strong>er</strong> sk<strong>er</strong>, når manden går sin vej <strong>og</strong> tag<strong>er</strong> kvindens<br />
identitet med sig<br />
den <strong>er</strong> uproduktiv. Hun forsøg<strong>er</strong> at<br />
vinde den eft<strong>er</strong>tragtede Mario tilbage<br />
ved skiftevis at ville forføre<br />
ham med forståelse, smart makeup<br />
<strong>og</strong> hans yndlingskødboll<strong>er</strong>, ved i<br />
alenlange breve at insist<strong>er</strong>e på at<br />
få hans grunde at vide <strong>og</strong> ved at<br />
angribe ham med skrig, skrål <strong>og</strong><br />
bitre anklag<strong>er</strong>.<br />
Hendes b<strong>er</strong>etning begynd<strong>er</strong> den<br />
dag, da Mario uventet forlad<strong>er</strong><br />
hende, <strong>og</strong> vi følg<strong>er</strong> hende gennem<br />
de følgende dage <strong>og</strong> måned<strong>er</strong>, hvor<br />
hendes liv går i opløsning, virkeligheden<br />
bliv<strong>er</strong> stadig svær<strong>er</strong>e at<br />
gribe, <strong>og</strong> hun <strong>ikke</strong> kan an<strong>det</strong> end<br />
at være en forladt kvinde. At kønnet<br />
<strong>er</strong> vigtigt, und<strong>er</strong>streges af hendes<br />
fysiske opløsning, da hun <strong>ikke</strong><br />
læng<strong>er</strong>e bliv<strong>er</strong> begæret af n<strong>og</strong>en, af<br />
hendes nyvundne frihed til at sige<br />
pik, kusse <strong>og</strong> andre vulgære ord<br />
<strong>og</strong> af hendes bitt<strong>er</strong>hed ov<strong>er</strong> at<br />
have depon<strong>er</strong>et sin tidlig<strong>er</strong>e selvsikk<strong>er</strong>hed<br />
i den nu meningsløse<br />
identitet som Marios hustru.<br />
Romanen komm<strong>er</strong> på denne måde<br />
til at handle m<strong>er</strong>e om hendes<br />
sært, at den voksne fortæll<strong>er</strong> stadigvæk<br />
kan blive så vrissen ov<strong>er</strong><br />
landsbyens mangel på udvikling<br />
<strong>og</strong> forandring.<br />
Man har selvfølgelig lov til at<br />
være vrissen ov<strong>er</strong>, at folk i ens<br />
gamle landsby stadigvæk så<br />
mange år eft<strong>er</strong> »vil dr<strong>ikke</strong> grillbaj<strong>er</strong>e<br />
<strong>og</strong> spise grillfritt<strong>er</strong> <strong>og</strong> grillburg<strong>er</strong>e<br />
<strong>og</strong> snakke om grillpatt<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
grillfisse.« Men <strong>er</strong> <strong>det</strong> egentlig<br />
int<strong>er</strong>essant?<br />
Fortæll<strong>er</strong>en bryd<strong>er</strong> sig tydeligvis<br />
<strong>ikke</strong> om de mennesk<strong>er</strong>, han <strong>er</strong><br />
vokset op blandt, <strong>og</strong> dem, han<br />
vælg<strong>er</strong> at b<strong>er</strong>ette nærm<strong>er</strong>e om,<br />
int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong><strong>er</strong> ham <strong>ikke</strong> n<strong>og</strong>et<br />
særligt. Og så <strong>er</strong> <strong>det</strong> som læs<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong>så ret vanskeligt at undgå at<br />
kede sig.<br />
Man ville jo langt hell<strong>er</strong>e have<br />
hørt n<strong>og</strong>et om »b<strong>og</strong>fjolset« <strong>og</strong> hans<br />
oplevels<strong>er</strong>. Man ville g<strong>er</strong>ne have<br />
haft lidt m<strong>er</strong>e fra ’hovedstolen’.<br />
Bent Vinn Nielsen <strong>er</strong> en fremragende<br />
fortæll<strong>er</strong>, men i denne b<strong>og</strong><br />
gid<strong>er</strong> han <strong>ikke</strong> rigtig fortælle os<br />
n<strong>og</strong>et. Det <strong>er</strong> som om fortæll<strong>er</strong>en<br />
<strong>er</strong> blevet smittet en smule af stemningen<br />
i grillbaren.<br />
identitet som kvinde end om forhol<strong>det</strong><br />
til Mario. Hun vend<strong>er</strong> da<br />
<strong>og</strong>så gentagne gange tilbage til en<br />
barndoms<strong>er</strong>indring om en forladt<br />
kvinde, d<strong>er</strong> begik selvmord, <strong>og</strong> til<br />
de bøg<strong>er</strong> om forladte kvind<strong>er</strong>, som<br />
hun i et tidlig<strong>er</strong>e ungdommeligt<br />
ov<strong>er</strong>mod havde taget afstand fra,<br />
fordi de plac<strong>er</strong>ede kvind<strong>er</strong> i en<br />
uselvstændig off<strong>er</strong>rolle.<br />
D<strong>er</strong>med synes romanen <strong>og</strong>så at<br />
advare den kvindelige læs<strong>er</strong> (<strong>og</strong><br />
jeg tror <strong>ikke</strong>, at mange mænd vil<br />
læse b<strong>og</strong>en) mod selvsikk<strong>er</strong>t at<br />
skyde Olgas d<strong>er</strong>oute fra sig, fordi<br />
hun længe kun synes at få identitet<br />
gennem forhol<strong>det</strong> til en mand.<br />
Advarslen ændr<strong>er</strong> d<strong>og</strong> <strong>ikke</strong> ved, at<br />
»Forladte dage« et godt stykke af<br />
vejen <strong>er</strong> lige så anstrengende som<br />
én, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> kan holde op med at<br />
tale om, hvordan <strong>og</strong> hvorfor hun<br />
blev vraget, <strong>og</strong> slet <strong>ikke</strong> kan få øje<br />
på resten af v<strong>er</strong>den. Til sidst<br />
begynd<strong>er</strong> man jo næsten at forstå<br />
manden. I den forstand <strong>er</strong> romanen<br />
måske nok realistisk, men<br />
dens v<strong>er</strong>den <strong>er</strong> <strong>og</strong>så klaustrofobisk<br />
lille, selv om den bliv<strong>er</strong> fyldt med<br />
bræk, myr<strong>er</strong> <strong>og</strong> uvaskede kroppe.<br />
At den indimellem synes at få tilsat<br />
lidt Kafka, kan da hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
helt holde banaliteten på afstand.<br />
Man længes eft<strong>er</strong> at komme vid<strong>er</strong>e,<br />
<strong>og</strong> <strong>det</strong> lykkes da <strong>og</strong>så til slut.<br />
Hvordan, kan man læse i »Forladte<br />
dage«, hvis man da ell<strong>er</strong>s<br />
kan holde Olga ud så længe.
<strong>er</strong> stærkt dalende<br />
<strong>og</strong> krimi<strong>er</strong>ne fortræng<strong>er</strong><br />
»b<strong>og</strong>salget<br />
den egentlige skønlitt<strong>er</strong>atur«.<br />
Det var et af de symptom<strong>er</strong> på øjebl<strong>ikke</strong>ts<br />
dårligdomme, som Jess Ørnsbo<br />
rev kulturminist<strong>er</strong>en i næsen i et vredt<br />
indlæg i Weekendavisen i oktob<strong>er</strong>. Hvad<br />
d<strong>er</strong> d<strong>og</strong> kan løbe kl<strong>og</strong>e folk i pennen, når<br />
kulturkampen bliv<strong>er</strong> hed! Bemærkningen<br />
kan tjene som anledning til at anbefale<br />
n<strong>og</strong>le af de bedre tilbud i de første<br />
tre kvartal<strong>er</strong>s stak af <strong>det</strong>, som vel h<strong>er</strong>eft<strong>er</strong><br />
må være den uegentlige skønlitt<strong>er</strong>atur.<br />
De hårde nys<strong>er</strong>e kan glæde sig ov<strong>er</strong>, at<br />
James Crumley har suppl<strong>er</strong>et sin sparsomme<br />
produktion med »Det sidste<br />
land«. Hans nu 60-årige <strong>det</strong>ektiv Milo<br />
Milodragovitch kæmp<strong>er</strong> så at sige ene<br />
mand mod hele <strong>det</strong> am<strong>er</strong>ikanske establishment,<br />
<strong>og</strong> <strong>det</strong> går hæmningsløst til.<br />
Plottet <strong>er</strong> ganske vist (Crumleys vane tro)<br />
n<strong>og</strong>et rod, men hans ubændige spr<strong>og</strong> <strong>og</strong><br />
desp<strong>er</strong>ate engagement byd<strong>er</strong> på en stor<br />
læseoplevelse. M<strong>er</strong>e stringent vid<strong>er</strong>efør<strong>er</strong><br />
Michael Connelly arven fra Raymond<br />
Chandl<strong>er</strong> i »Mørk<strong>er</strong>e end natten«, hvor<br />
hans helt, den egensindige politimand<br />
Harry Bosch, både <strong>er</strong> <strong>det</strong> vidne, hvis<br />
udsagn skal fælde en fremstående<br />
<strong>er</strong>hv<strong>er</strong>vsping, <strong>og</strong> den mistænkte i en<br />
grim sag om et modbydeligt mord. H<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
intrigen spun<strong>det</strong> af en mest<strong>er</strong>, <strong>og</strong> den<br />
føres igennem med skånselsløs præcision.<br />
Spændende <strong>og</strong> und<strong>er</strong>holdende.<br />
Svenske Arne Dahl lev<strong>er</strong><strong>er</strong> i »Europa<br />
Blues« sin fj<strong>er</strong>de roman om rigspolitiets<br />
særlige indsatsgruppe. Dahl repet<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
mørke sid<strong>er</strong> af <strong>det</strong> tyvende århundrede,<br />
<strong>ikke</strong> mindst i Sv<strong>er</strong>ige, hvor man <strong>er</strong> »v<strong>er</strong>densmestre<br />
i at feje ind und<strong>er</strong> gulvtæppet«.<br />
P<strong>er</strong>fekt politiroman med intelligent<br />
eft<strong>er</strong>forskning, som åbn<strong>er</strong> makabre sag<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> <strong>er</strong> des m<strong>er</strong>e anfægtende, fordi <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
k r i m i h j ø r n e t<br />
Den uegentlige<br />
Af Anton Koch-Nielsen<br />
skønlitt<strong>er</strong>atur<br />
svært at fatte sympati for ofrene.<br />
Samtidig <strong>er</strong> <strong>det</strong> en begavet analyse af <strong>det</strong><br />
(de) samfund, hvor disse forbrydels<strong>er</strong><br />
blev mulige.<br />
Gunnar Staalesen forny<strong>er</strong> med »Som<br />
i et spejl« læs<strong>er</strong>nes bekendtskab med<br />
den b<strong>er</strong>gensiske privat<strong>det</strong>ektiv Varg<br />
Veum. Klientens søst<strong>er</strong> <strong>og</strong> sv<strong>og</strong><strong>er</strong> <strong>er</strong> forsvun<strong>det</strong>,<br />
<strong>og</strong> Veum fatt<strong>er</strong> hurtigt, at d<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
en sammenhæng til en 35 år gammel tragedie,<br />
hvor klientens mor omkom. Men<br />
hvilken? Og <strong>hvad</strong> <strong>er</strong> sv<strong>og</strong><strong>er</strong>ens job egentlig?<br />
Veum skal igennem et væv af løgne<br />
<strong>og</strong> halve sandhed<strong>er</strong>. God klassisk krimi.<br />
Er man til <strong>det</strong> hyggelige, kan man fornøje<br />
sig med Alexand<strong>er</strong> McCall Smiths<br />
to roman<strong>er</strong> om »Dam<strong>er</strong>nes <strong>det</strong>ektivbureau<br />
nr. 1«. Bureauet ligg<strong>er</strong> i Botswana.<br />
Det åbnes af den trivelige Precious<br />
Ramotswe, hvis ambition <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> at stede<br />
forbryd<strong>er</strong>e for retfærdigheden, men at<br />
formidle løsning<strong>er</strong>, så alle part<strong>er</strong>s int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong><br />
tilgodeses. D<strong>er</strong> fortælles om en<br />
række sag<strong>er</strong>, <strong>og</strong> et par af dem <strong>er</strong> alvorlige<br />
nok, så Ramotswe får brug for sine talent<strong>er</strong><br />
for eft<strong>er</strong>forskning. Men krimiindslagene<br />
<strong>er</strong> kun episod<strong>er</strong> (ell<strong>er</strong> anekdot<strong>er</strong>),<br />
d<strong>er</strong> muliggør munt<strong>er</strong> fortælling om Ramotswes<br />
meget afrikanske liv. Spændingen<br />
<strong>er</strong>stattes af und<strong>er</strong>fundig <strong>og</strong> charm<strong>er</strong>ende<br />
und<strong>er</strong>holdning. Og så lidt til,<br />
for McCall Smith <strong>er</strong> naturligvis slet <strong>ikke</strong><br />
så naiv, som man ved første blik kunne<br />
tro!<br />
Den hjemlige høst har været sparsom.<br />
Gretelise Holm befæst<strong>er</strong> med »Robinsonmordene«<br />
sin position som sanddru<br />
report<strong>er</strong> om nutidig dansk virkelighed.<br />
Hendes journalist-<strong>det</strong>ektiv, den midaldrende<br />
Karin Somm<strong>er</strong>, vil skrive en b<strong>og</strong><br />
om fortidens hekseprocess<strong>er</strong>, <strong>og</strong> for at få<br />
fred til <strong>det</strong> slår hun sig ned på en lille ø.<br />
H<strong>er</strong> præsent<strong>er</strong>es hun for den bekymrede<br />
sladd<strong>er</strong> om lidt for pludselige dødsfald<br />
(klumme)<br />
på øens plejehjem (undskyld — nu hedd<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> jo »seniors<strong>er</strong>vicecent<strong>er</strong>«). Hvad<br />
<strong>er</strong> fup, <strong>hvad</strong> <strong>er</strong> fakta? Den kollektive<br />
viden i ‘folkedybet’ led<strong>er</strong> jo tanken hen<br />
på den heksejagt, Karin arbejd<strong>er</strong> med.<br />
Det <strong>er</strong> kompetent krimi med gode spor<br />
<strong>og</strong> præcise tværsnit af betændte relation<strong>er</strong><br />
i dagens Danmark.<br />
Besættelsestiden dann<strong>er</strong> baggrund for<br />
Steen Langstrups »Stikk<strong>er</strong>«. De <strong>er</strong> fem i<br />
en modstandsgruppe i novemb<strong>er</strong> 1944 —<br />
<strong>og</strong> de bliv<strong>er</strong> klar ov<strong>er</strong>, at én af dem sladr<strong>er</strong><br />
til Gestapo. To <strong>og</strong> to søg<strong>er</strong> de at stille<br />
fæld<strong>er</strong> for hinanden, at gennemskue<br />
hvem forræd<strong>er</strong>en <strong>er</strong>. Det <strong>er</strong> uhyggeligt<br />
spændende, en barsk illustration af, at<br />
»Krig handl<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> om at gøre <strong>det</strong> rigtige.<br />
Krig handl<strong>er</strong> om at ov<strong>er</strong>leve«.<br />
Sandheden gemmes elegant — den får<br />
læs<strong>er</strong>en først med romanens all<strong>er</strong>sidste<br />
ord.<br />
Uegentlig skønlitt<strong>er</strong>atur? — Sov fortsat<br />
godt, Jess Ørnsbo!<br />
Michael Connelly: Mørk<strong>er</strong>e end natten,<br />
ov<strong>er</strong>sat af Søren K. Barsøe, 345 sid<strong>er</strong>,<br />
299 kr., Klim.<br />
James Crumley: Det sidste land, ov<strong>er</strong>sat<br />
af Søren K. Barsøe. 293 sid<strong>er</strong>, 298 kr.,<br />
Klim.<br />
Arne Dahl: Europa Blues, ov<strong>er</strong>sat af<br />
And<strong>er</strong>s Johansen, 358 sid<strong>er</strong>, 299 kr.,<br />
Modtryk.<br />
Gretelise Holm: Robinson-mordene, 295<br />
sid<strong>er</strong>, 229 kr., Aschehoug.<br />
Steen Langstrup: Stikk<strong>er</strong>, 184 sid<strong>er</strong>, 248<br />
kr., 2 Feet Ent<strong>er</strong>tainment.<br />
Alexand<strong>er</strong> McCall Smith: »Dam<strong>er</strong>nes<br />
Detektivbureau nr. 1« <strong>og</strong> »Giraffens<br />
tår<strong>er</strong>«, begge ov<strong>er</strong>sat af M<strong>er</strong>ete Ries, hhv.<br />
271 <strong>og</strong> 261 sid<strong>er</strong>, pr. stk. 299 kr., Forlaget<br />
Ries.<br />
Gunnar Staalesen: Som i et spejl, ov<strong>er</strong>sat<br />
af Ilse M. Haugaard, 287 sid<strong>er</strong>, Vindrose.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 19
(roman)<br />
Fåreheim forev<strong>er</strong><br />
Charlotte Weitze<br />
Brevbær<strong>er</strong>en<br />
192 sid<strong>er</strong>, 228 kr.<br />
Saml<strong>er</strong>en<br />
Anmeldt af Mette Bentholm<br />
Kaspars højeste ønske <strong>er</strong> at blive<br />
postbud, at trodse vind <strong>og</strong> vejr for<br />
at bringe bud, helst glædelige (de<br />
sørgelige kan gemmes i posttaskens<br />
hemmelige rum), d<strong>er</strong> kan<br />
ændre folks liv. Men Kaspar <strong>er</strong><br />
albino, kan <strong>ikke</strong> tåle sollys <strong>og</strong> spis<strong>er</strong><br />
D-vitamin<strong>er</strong> i eventyrlige<br />
mængd<strong>er</strong>. Når han bliv<strong>er</strong> brændt<br />
af solen, fald<strong>er</strong> huden af i flag<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> et an<strong>det</strong> ansigt træd<strong>er</strong> frem.<br />
Skinnet bedrag<strong>er</strong>. Og <strong>det</strong> gør<br />
Kaspars mor <strong>og</strong>så. For i virkeligheden<br />
<strong>er</strong> sønnens sygdom en løgn,<br />
hun har fun<strong>det</strong> på for at beskytte<br />
ham. Und<strong>er</strong> Kaspars hvide hud<br />
gemm<strong>er</strong> sig nemlig et ansigt, d<strong>er</strong><br />
har alt for mange lighed<strong>er</strong> med<br />
den tilsyneladende barnløse konge<br />
i lan<strong>det</strong>.<br />
Med en blanding af skæv <strong>og</strong><br />
skør hv<strong>er</strong>dagsrealisme <strong>og</strong> folkeeventyrets<br />
morale, symbolik <strong>og</strong> fantastik<br />
har Charlotte Weitze (f.<br />
1974) skrevet en sær, pudsig <strong>og</strong><br />
stilsikk<strong>er</strong> fortælling om et menneskes<br />
udvikling, hans søgen eft<strong>er</strong><br />
20<br />
Charlotte Weitzes anden roman <strong>er</strong> (i)sær, intelligent, und<strong>er</strong>holdende <strong>og</strong><br />
særdeles godt skrevet<br />
Vibeke Grønfeldt<br />
Det nye<br />
495 sid<strong>er</strong>, 348 kr.<br />
Saml<strong>er</strong>en<br />
Anmeldt af Benedikte Marcussen<br />
Lis <strong>er</strong> hovedp<strong>er</strong>sonen i »Det nye«,<br />
<strong>og</strong> hun lev<strong>er</strong> for nyhed<strong>er</strong>. Hun<br />
begynd<strong>er</strong> dagen med avis<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
radio, d<strong>er</strong>eft<strong>er</strong> fortsætt<strong>er</strong> hun på<br />
nettet, hvor hun hold<strong>er</strong> sig orient<strong>er</strong>et<br />
på div<strong>er</strong>se nyhedstjenest<strong>er</strong>,<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
sine rødd<strong>er</strong>, kærligheden <strong>og</strong>, d<strong>er</strong>med,<br />
sig selv. Det lyd<strong>er</strong> banalt <strong>og</strong><br />
svulstigt. Men und<strong>er</strong> Weitzes kyn-<br />
<strong>og</strong> tv-nyhed<strong>er</strong>ne kør<strong>er</strong> imens. Hun<br />
irrit<strong>er</strong>es ov<strong>er</strong> at få besøg <strong>og</strong> telefonopkald<br />
fra sine mangeårige<br />
venn<strong>er</strong> Margrete <strong>og</strong> Johannes, ligesom<br />
datt<strong>er</strong>en altid forstyrr<strong>er</strong>, lige<br />
når Lis <strong>er</strong> midt i en nyhed.<br />
Plottet i den knap 500 sid<strong>er</strong><br />
lange roman <strong>er</strong> minimalt. Romanen<br />
består af fire-syv sid<strong>er</strong> lange<br />
kapitl<strong>er</strong> <strong>og</strong> slutt<strong>er</strong> med numm<strong>er</strong><br />
75. Faktisk <strong>er</strong> d<strong>er</strong> 76 kapitl<strong>er</strong>, fordi<br />
d<strong>er</strong> <strong>er</strong> 2 kapitl<strong>er</strong> numm<strong>er</strong><strong>er</strong>et ’64’<br />
— jeg har <strong>ikke</strong> fun<strong>det</strong> anden begrundelse,<br />
end at <strong>det</strong> må være en<br />
Udsnit af omslag. Omslag af Mark Airs/Saltomortale<br />
dige <strong>og</strong> kølige behandling <strong>er</strong><br />
»Brevbær<strong>er</strong>en« alt an<strong>det</strong>; romanen<br />
<strong>er</strong> på én gang meget enkel <strong>og</strong><br />
Sandheden begynd<strong>er</strong> i kroppen<br />
fejl. Hv<strong>er</strong>t kapitel indehold<strong>er</strong> den<br />
ell<strong>er</strong> de af dagens nyhedshistori<strong>er</strong>,<br />
som optag<strong>er</strong> Lis, <strong>og</strong> kapitl<strong>er</strong>ne<br />
indehold<strong>er</strong> ofte almanaklignende<br />
oplysning<strong>er</strong> om f.eks. den pågældende<br />
dags fugl, ulykke, vejrudsigt,<br />
navn ell<strong>er</strong> kostråd. De s<strong>er</strong>iøse<br />
nyhedshistori<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> m<strong>er</strong>e int<strong>er</strong>essante<br />
end nyheden med et menneskeligt<br />
ansigt. »11. septemb<strong>er</strong>«<br />
<strong>er</strong> mindre int<strong>er</strong>essant end sygehistorien<br />
om den b<strong>er</strong>ømte døende<br />
popsang<strong>er</strong>inde. Det <strong>er</strong> histori<strong>er</strong> om<br />
lottomillionær<strong>er</strong>, voldtægtsofre <strong>og</strong><br />
meget mærkelig, <strong>og</strong> den eft<strong>er</strong>lod<br />
mig sært und<strong>er</strong>holdt.<br />
Kaspar får sit ønske opfyldt. En<br />
lille by skal have ny landpost på<br />
en næsten ufremkommelig rute til<br />
den fj<strong>er</strong>ntliggende bygd, hvor vejret<br />
altid <strong>er</strong> dårligt. Kaspar takk<strong>er</strong><br />
taknemmeligt ja <strong>og</strong> drag<strong>er</strong> afsted.<br />
Postbu<strong>det</strong>, kongesønnen, tag<strong>er</strong> på<br />
sin udviklingsrejse. Til Fåreheim,<br />
som bygden hedd<strong>er</strong>, <strong>og</strong> snar<strong>er</strong>e<br />
end hyggeligt <strong>er</strong> <strong>det</strong> et unheimlich<br />
sted, befolket af får (som man hell<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> skal skue på skinnet) <strong>og</strong><br />
sære eksistens<strong>er</strong>. H<strong>er</strong> dør postbudene<br />
<strong>ikke</strong>; de går helt b<strong>og</strong>staveligt<br />
til de evige postbudsmark<strong>er</strong>,<br />
lægg<strong>er</strong> d<strong>er</strong>es uniform <strong>og</strong> <strong>er</strong> borte.<br />
Kaspar ov<strong>er</strong>tag<strong>er</strong> ruten fra den<br />
gamle Rain<strong>er</strong> Rusk, <strong>og</strong> han list<strong>er</strong><br />
eft<strong>er</strong> den gamle mand på dennes<br />
sidste rejse. For at finde tilbage på<br />
stien til de levende, sætt<strong>er</strong> Kaspar<br />
frimærk<strong>er</strong> på stenene langs vejen.<br />
Og Kaspars drømmepige <strong>er</strong> fløjtenisten<br />
Lærke, d<strong>er</strong> med sit eventyrlige<br />
spil fæng<strong>er</strong> fårene <strong>og</strong> lokk<strong>er</strong><br />
dem til slagtning.<br />
Weitze inkorpor<strong>er</strong><strong>er</strong> intelligent<br />
eventyrgenrens st<strong>er</strong>eotyp<strong>er</strong> i romanen,<br />
d<strong>er</strong> samtidig indehold<strong>er</strong><br />
ingenlunde ov<strong>er</strong>naturlige ting som<br />
beskidte und<strong>er</strong>buks<strong>er</strong> (dem <strong>er</strong> d<strong>er</strong><br />
mange af), sladd<strong>er</strong>blade <strong>og</strong> solari<strong>er</strong>.<br />
P<strong>er</strong>son<strong>er</strong>ne tal<strong>er</strong> <strong>og</strong> opfør<strong>er</strong> sig<br />
pudsigt kluntet <strong>og</strong> meget ueventyrligt:<br />
»Jeg pill<strong>er</strong> lige lidt ved dig«,<br />
sig<strong>er</strong> Kaspar til Lærke, da han<br />
endelig har hende i sin seng. Han<br />
bliv<strong>er</strong> imidl<strong>er</strong>tid frastødt af hendes<br />
»poseagtige bryst<strong>er</strong>« <strong>og</strong> kan<br />
alligevel <strong>ikke</strong>. »Det <strong>er</strong> i orden«,<br />
sig<strong>er</strong> den pludseligt pragmatiske<br />
Lærke, »jeg har hell<strong>er</strong> aldrig tænkt<br />
på n<strong>og</strong>et mellem os to«. Se, sådan<br />
skal et rigtigt eventyr skrives.<br />
Grønfeldt har begået en roman om en voksende afhængighed af at være med <strong>og</strong> være på<br />
— »Det nye« <strong>er</strong> skrevet som på sandhedss<strong>er</strong>um <strong>og</strong> i den smukkeste, sprøde prosa<br />
pension<strong>er</strong>ede postmestre, d<strong>er</strong><br />
svovl<strong>er</strong> ov<strong>er</strong> ungdommens forfald,<br />
som int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong><strong>er</strong> Lis. I ophobningen<br />
af nyhedshistori<strong>er</strong> mim<strong>er</strong> romanens<br />
form læs<strong>er</strong>ens følelse eft<strong>er</strong><br />
endt læsning — følelsen af at være<br />
udmattet <strong>og</strong> stopfodret af en uendelig<br />
kværnen af historie på historie<br />
uden at opleve n<strong>og</strong>en nævneværdig<br />
forandring ell<strong>er</strong> udvikling.<br />
Skal man pege på en udvikling<br />
i romanen, <strong>er</strong> <strong>det</strong> udviklingen af<br />
en opløsning af Lis’ liv samtidig<br />
med, at ophobningen af nyhed<strong>er</strong>
fortsætt<strong>er</strong> uændret. I begyndelsen<br />
af romanen, mens Lis stadig får<br />
(irrit<strong>er</strong>ende) besøg, komment<strong>er</strong>es<br />
nyhedshistori<strong>er</strong>ne af Lis <strong>og</strong> de<br />
besøgende. Men i takt med at<br />
besøgene ebb<strong>er</strong> ud, forsvind<strong>er</strong><br />
kommentar<strong>er</strong>ne <strong>og</strong> Lis’ tilstedeværelse,<br />
hun høres <strong>ikke</strong> læng<strong>er</strong>e i<br />
hv<strong>er</strong>t kapitel, kun nyhed<strong>er</strong>ne <strong>er</strong><br />
tilbage. Samtidig forfald<strong>er</strong> hendes<br />
hus, <strong>og</strong> døgnet opløses. Hun sov<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> om natten <strong>og</strong> <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> vågen<br />
om dagen, men slumr<strong>er</strong> ind foran<br />
fj<strong>er</strong>nsynet i kort<strong>er</strong>e p<strong>er</strong>iod<strong>er</strong>, fordi<br />
alle døgnets 24 tim<strong>er</strong> har samme<br />
betydning for nyhed<strong>er</strong>.<br />
Endnu engang aflæs<strong>er</strong><br />
Grønfeldt seism<strong>og</strong>rafisk forskydning<strong>er</strong>ne<br />
i vores dagligdag. I hendes<br />
forrige roman, »Om mig«, var<br />
bl<strong>ikke</strong>t blandt an<strong>det</strong> rettet mod<br />
alle de ubrugelige information<strong>er</strong>,<br />
vi mød<strong>er</strong> hv<strong>er</strong> dag. I »Det nye«<br />
tag<strong>er</strong> nyhed<strong>er</strong>ne ov<strong>er</strong>, <strong>og</strong> hovedp<strong>er</strong>sonens<br />
afhængighed af nyhed<strong>er</strong><br />
før<strong>er</strong> til opløsning.<br />
I Grønfeldts prosa lys<strong>er</strong> surreelle<br />
sansede øjebl<strong>ikke</strong>, hvor tiden<br />
står stille i et nu, igennem prosaens<br />
realisme. De surreelle moment<strong>er</strong><br />
vis<strong>er</strong> sig især i selskab med<br />
ældre mennesk<strong>er</strong> ell<strong>er</strong> b<strong>er</strong>oligende<br />
stimulans<strong>er</strong>. Port<strong>er</strong>e, portvin <strong>og</strong><br />
sovepill<strong>er</strong> indtages i »Det nye« for<br />
at komme i den døsige tilstand,<br />
hvor d<strong>er</strong> drømmes, lugtes <strong>og</strong> <strong>er</strong>indres:<br />
»Når ov<strong>er</strong>fladen bedøves,<br />
åbnes andre døre. Kroppen bliv<strong>er</strong><br />
ved med at drømme.« Hos<br />
Grønfeldt <strong>er</strong> <strong>det</strong> i sansningen <strong>og</strong> i<br />
kroppen, at sandheden begynd<strong>er</strong>. I<br />
dét, som kroppen smag<strong>er</strong>, mærk<strong>er</strong>,<br />
lugt<strong>er</strong>, s<strong>er</strong>, hør<strong>er</strong> <strong>og</strong> drømm<strong>er</strong>. Og<br />
den drømmende tilstand, d<strong>er</strong><br />
åbnes for, rumm<strong>er</strong> sandhed<strong>er</strong>, som<br />
vi <strong>ikke</strong> find<strong>er</strong> i <strong>det</strong>, d<strong>er</strong> kaldes virkelighed.<br />
Grønfeldts prosa <strong>er</strong> på en gang<br />
skræmmende i sit indhold <strong>og</strong><br />
lysende i sin skønhed. »Det nye«<br />
åbn<strong>er</strong> sin læs<strong>er</strong>s øjne både mod<br />
virkeligheden <strong>og</strong> sig selv. Det må<br />
være en stor ros.<br />
Foto: Lars Gjødvad<br />
Inge Eriksen<br />
Citrontræet<br />
248 sid<strong>er</strong>, 248 kr.<br />
Gyldendal<br />
Anmeldt af<br />
Steen Klitgård Povlsen<br />
Hvad udad tabes<br />
Nøgt<strong>er</strong>n <strong>og</strong> livsbekræftende roman om den grumme v<strong>er</strong>den<br />
<strong>og</strong> den lille lykke<br />
Inge Eriksen <strong>er</strong> en egenrådig forfatt<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> bliv<strong>er</strong> ved med at skrive<br />
om <strong>det</strong> politisk ukorrekte, selv om<br />
hun gang på gang får at vide, at<br />
<strong>det</strong> irrit<strong>er</strong><strong>er</strong> anmeld<strong>er</strong>ne. Politik<br />
f.eks. Ikke bare sociale spørgsmål,<br />
rige <strong>og</strong> fattige <strong>og</strong> sådan n<strong>og</strong>et, nej<br />
rigtig partipolitik, Brian M<strong>ikke</strong>lsen<br />
<strong>og</strong> And<strong>er</strong>s F<strong>og</strong>h Rasmussen — <strong>det</strong><br />
<strong>er</strong> smuds, und<strong>er</strong> lavmål, <strong>det</strong> kan<br />
man <strong>ikke</strong>, synes den almindelige<br />
mening at være.<br />
Inge Eriksen kan, hun insist<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
på, at den slags typ<strong>er</strong> <strong>er</strong> en vigtig<br />
del af <strong>det</strong> Danmark, hun ønsk<strong>er</strong> at<br />
beskrive. I hendes nyeste b<strong>og</strong>,<br />
»Citrontræet«, <strong>er</strong> hovedp<strong>er</strong>sonen<br />
en ældre lektor i filmvidenskab<br />
ved Københavns Univ<strong>er</strong>sitet,<br />
Randi, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> alene blev grundigt<br />
forskrækket af 11. septemb<strong>er</strong><br />
2001, men <strong>og</strong>så af <strong>det</strong> eft<strong>er</strong>følgende<br />
valg i Danmark, d<strong>er</strong> bragte den<br />
endnu siddende borg<strong>er</strong>lige reg<strong>er</strong>ing<br />
til magten. Hun spekul<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
naturligvis ov<strong>er</strong> forbindelsen mellem<br />
disse to begivenhed<strong>er</strong> <strong>og</strong> <strong>er</strong><br />
gen<strong>er</strong>elt bekymret ov<strong>er</strong> højredrejningen<br />
i v<strong>er</strong>den. Hvordan komm<strong>er</strong><br />
den til at præge hendes vid<strong>er</strong>e liv?<br />
En af de andre politisk ukorrekte<br />
ting, Inge Eriksen skriv<strong>er</strong> om, <strong>er</strong><br />
univ<strong>er</strong>sitetet. I betragtning af hvor<br />
mange ny<strong>er</strong>e danske forfatt<strong>er</strong>e, d<strong>er</strong><br />
har haft d<strong>er</strong>es gang dér, <strong>er</strong> <strong>det</strong> bemærkelsesværdigt,<br />
hvor lidt <strong>det</strong><br />
optræd<strong>er</strong> i litt<strong>er</strong>aturen. Det synes<br />
<strong>og</strong>så at være und<strong>er</strong> lavmål. Men<br />
Randi <strong>er</strong> eksp<strong>er</strong>t i am<strong>er</strong>ikansk<br />
filmhistorie <strong>og</strong> <strong>er</strong> i gang med et<br />
und<strong>er</strong>visnings- <strong>og</strong> forskningsprojekt<br />
om Hollywoods modstand<br />
mod McCarthy-ismen i begyndelsen<br />
af 1950’<strong>er</strong>ne. Hun int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
sig for <strong>det</strong> an<strong>det</strong> Am<strong>er</strong>ika, <strong>og</strong> hvis<br />
hun kan få gjort sine stud<strong>er</strong>ende<br />
opmærksom på <strong>det</strong>te, kan hun yde<br />
en lille skærv til modstanden mod<br />
den tiltagende formørkelse i <strong>det</strong><br />
int<strong>er</strong>nationale politiske klima,<br />
håb<strong>er</strong> hun. »Citrontræet« indehold<strong>er</strong><br />
h<strong>er</strong> den så vidt jeg ved første<br />
specialevejledningsskildring i<br />
dansk litt<strong>er</strong>atur: rørende <strong>og</strong> i øvrigt<br />
meget realistisk i følge und<strong>er</strong>tegnedes<br />
<strong>er</strong>faring<strong>er</strong>. Det virk<strong>er</strong>,<br />
som om Randi komm<strong>er</strong> igennem<br />
med sine holdning<strong>er</strong> ov<strong>er</strong> for de<br />
unge mennesk<strong>er</strong>.<br />
Og <strong>det</strong> <strong>er</strong> i <strong>det</strong> hele taget dobbeltheden<br />
i Randis liv: I den store<br />
v<strong>er</strong>den går <strong>det</strong> ad helvede til, men<br />
privat har hun succes. Hun har <strong>det</strong><br />
godt med sin fraskilte mand, hendes<br />
to børn trives <strong>og</strong> form<strong>er</strong><strong>er</strong> sig,<br />
hun har venn<strong>er</strong> <strong>og</strong> familie omkring<br />
sig, hvoraf en ældre tante<br />
ganske vist dør, men <strong>det</strong> gør ældre<br />
mennesk<strong>er</strong> jo; <strong>og</strong> en tvangsgiftet<br />
indvandr<strong>er</strong>kvinde, som hun <strong>og</strong><br />
netværket forsøg<strong>er</strong> at redde fra <strong>det</strong><br />
forfærdelige ægteskab, begår selvmord.<br />
Tragisk ja, men <strong>det</strong> sætt<strong>er</strong><br />
(roman)<br />
Foto: Thomas Borb<strong>er</strong>g<br />
skub i Randis lillebror, så han får<br />
mod til at gøre <strong>det</strong>, han altid har<br />
drømt om: melde sig til Læg<strong>er</strong><br />
uden græns<strong>er</strong>. Sorg vendes til<br />
glæde, <strong>hvad</strong> udad tabes bliv<strong>er</strong><br />
indad vun<strong>det</strong>. Selv den gamle kliché<br />
i dansk litt<strong>er</strong>atur: kolonihaven,<br />
får en renæssance. Den bliv<strong>er</strong> redningen<br />
for en af Randis desillusion<strong>er</strong>ede<br />
venind<strong>er</strong>; h<strong>er</strong> findes endnu<br />
den sociale bevidsthed, d<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
und<strong>er</strong> hastig afvikling i præsident<br />
Bushs <strong>og</strong> And<strong>er</strong>s F<strong>og</strong>h Rasmussens<br />
brutale v<strong>er</strong>den.<br />
Det <strong>er</strong> styrken i Inge Eriksens<br />
univ<strong>er</strong>s, at <strong>det</strong> eskapistiske i<br />
denne problemstilling reflekt<strong>er</strong>es,<br />
<strong>og</strong> glæden ved den private lykke<br />
fastholdes, vel vidende at <strong>det</strong> virk<strong>er</strong><br />
paradoksalt i denne v<strong>er</strong>den.<br />
Det gør »Citrontræet« til en i bedste<br />
forstand nøgt<strong>er</strong>n b<strong>og</strong>, en b<strong>og</strong><br />
man kan glæde sig ved i en kold<br />
tid, et livstegn midt i elendigheden,<br />
ligesom <strong>det</strong> citrontræ d<strong>er</strong><br />
stod uden for <strong>det</strong> hus i J<strong>er</strong>usalem,<br />
hvor Randi en tid boede hos en<br />
gammel palæstinens<strong>er</strong>. Eft<strong>er</strong> den<br />
v<strong>er</strong>denshistoriske gestus i tril<strong>og</strong>ien<br />
»Somm<strong>er</strong>fuglens Vinge«, d<strong>er</strong> nok<br />
var storslået, men <strong>og</strong>så i passag<strong>er</strong><br />
langtrukken <strong>og</strong> retorisk opsvulmet,<br />
<strong>er</strong> Inge Eriksen h<strong>er</strong> tilbage i <strong>det</strong><br />
mindre format. Og <strong>det</strong> klæd<strong>er</strong> hende.<br />
D<strong>er</strong> <strong>er</strong> h<strong>er</strong> en intensitet både i<br />
vreden <strong>og</strong> i varmen, som havde<br />
tendens til at fordufte i den store<br />
form. Det har været en glæde at<br />
læse »Citrontræet«.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 21
(roman)<br />
Yann Martel<br />
Pi’s liv<br />
(Life of Pi)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Henrik And<strong>er</strong>sen<br />
325 sid<strong>er</strong>, 329 kr.<br />
Borgen<br />
Anmeldt af Kirsten Holst Pet<strong>er</strong>sen<br />
Yann Martels fortælling om en<br />
indisk dreng, d<strong>er</strong> ov<strong>er</strong>lev<strong>er</strong> 227<br />
dage om bord på en redningsbåd i<br />
selskab med en 225 kg bengalsk<br />
tig<strong>er</strong>, mens de omgivet af haj<strong>er</strong><br />
kryds<strong>er</strong> Stillehavet, formår at<br />
ov<strong>er</strong>raske — i hv<strong>er</strong>t tilfælde denne<br />
læs<strong>er</strong> — til trods for, at den gør<br />
brug af alle de eft<strong>er</strong>hånden gammelkendte<br />
postmod<strong>er</strong>ne tricks: en<br />
fing<strong>er</strong>et virkelig bi<strong>og</strong>rafisk fortælling,<br />
fortalt i 1. p<strong>er</strong>son til en fing<strong>er</strong>et<br />
virkelig fortæll<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> kommet<br />
på sporet af historien ved at<br />
tale med en fing<strong>er</strong>et virkelig mand,<br />
han traf på en rejse til Indien.<br />
Forfatt<strong>er</strong>ens forord start<strong>er</strong> i virkeligheden.<br />
Yann Martel <strong>er</strong> rejst til<br />
Indien for at skrive en b<strong>og</strong>, som<br />
imidl<strong>er</strong>tid <strong>ikke</strong> vil lykkes, <strong>og</strong> h<strong>er</strong><br />
kom Martel i tank<strong>er</strong> om en b<strong>og</strong>anmeldelse,<br />
han havde læst for lang<br />
tid siden. B<strong>og</strong>en »Max and the<br />
Cats«, skrevet af den brasilianske<br />
22<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
Foto: Danielle Schaub<br />
Tig<strong>er</strong>natur<br />
Yann Martels fortælling om drengen <strong>og</strong> tig<strong>er</strong>en om bord<br />
i en redningsbåd ov<strong>er</strong>bevis<strong>er</strong> med sin sammenkobling<br />
af videnskab <strong>og</strong> religion<br />
forfatt<strong>er</strong> Moacyr Scliar handl<strong>er</strong> om<br />
en jødisk dreng, d<strong>er</strong> ov<strong>er</strong>lev<strong>er</strong> i en<br />
redningsbåd sammen med en sort<br />
pant<strong>er</strong>. Det lugt<strong>er</strong> unægteligt af<br />
plagiat, <strong>og</strong> den brasilianske forfatt<strong>er</strong><br />
har da <strong>og</strong>så truet med sagsanlæg.<br />
Martel, d<strong>er</strong> åbent an<strong>er</strong>kend<strong>er</strong><br />
lånet, har ingen skrupl<strong>er</strong> i den<br />
anledning. »Jeg så n<strong>og</strong>le præmiss<strong>er</strong>,<br />
jeg syntes om, <strong>og</strong> så fortalte<br />
jeg min egen historie ud fra dem,«<br />
sig<strong>er</strong> han i et int<strong>er</strong>view. Scliars<br />
historie <strong>er</strong> en metafor for nazismen<br />
<strong>og</strong> <strong>det</strong> brasilianske militærdiktatur<br />
i 1964-85, mens hans<br />
egen historie <strong>er</strong> om »religion, tro<br />
<strong>og</strong> fantasi.«<br />
Scliars b<strong>og</strong> nævnes som »livsgnisten«<br />
i forfatt<strong>er</strong>ens forord sammen<br />
med takken til Canadian<br />
Council for Art for stipendiet til at<br />
skrive, <strong>og</strong> samtidig start<strong>er</strong> historien<br />
med den fiktive ældre mand,<br />
d<strong>er</strong> sig<strong>er</strong> til forfatt<strong>er</strong>en/fortæll<strong>er</strong>en:<br />
»Jeg har en historie, d<strong>er</strong> vil få dig<br />
til at tro på Gud.« Sætningen kan<br />
muligvis være en appetitvækk<strong>er</strong><br />
for n<strong>og</strong>le, men for religiøse skeptik<strong>er</strong>e<br />
som und<strong>er</strong>tegnede vækk<strong>er</strong><br />
den en vis modvilje: Man læs<strong>er</strong><br />
vid<strong>er</strong>e for at bevise, at h<strong>er</strong> <strong>er</strong> i<br />
hv<strong>er</strong>t tilfælde én læs<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
agt<strong>er</strong> at falde for den påstand. Og<br />
h<strong>er</strong> komm<strong>er</strong> ov<strong>er</strong>raskelsen: Histo-<br />
rien handl<strong>er</strong> m<strong>er</strong>e om dyr end om<br />
Gud, m<strong>er</strong>e om zool<strong>og</strong>i end om<br />
religion, <strong>og</strong> den søg<strong>er</strong> meget bevidst<br />
at ophæve skellet mellem<br />
videnskab <strong>og</strong> religion <strong>og</strong> i ste<strong>det</strong><br />
se de to diskurs<strong>er</strong> som et parallelforløb.<br />
Vores to hovedp<strong>er</strong>son<strong>er</strong> hedd<strong>er</strong><br />
henholdsvis Piscine Monitor<br />
Patel, bedre kendt som Pi Patel <strong>og</strong><br />
Richard Park<strong>er</strong>. Navnene <strong>er</strong><br />
omhyggeligt valgt med henblik på<br />
at udfordre vante forestilling<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
blande kategori<strong>er</strong>. Pi <strong>er</strong> opkaldt<br />
eft<strong>er</strong> en svømmehal, men samtidig<br />
<strong>er</strong> den forkortede udgave af hans<br />
navn <strong>hvad</strong> Martel kald<strong>er</strong> »et irrationelt<br />
tal«, d<strong>er</strong> h<strong>er</strong> bruges til at<br />
skabe en rationel forklaring på<br />
samme måde som religion gør.<br />
Romanen <strong>er</strong> ifølge Martel ultimativt<br />
en religiøs roman forstået på<br />
den måde, at religion <strong>er</strong> n<strong>og</strong>et lidt<br />
irrationelt, d<strong>er</strong> ligg<strong>er</strong> uden for fornuften,<br />
<strong>og</strong> som hjælp<strong>er</strong> os med at<br />
forstå ting.<br />
Pi <strong>er</strong> en indisk skoledreng, hvis<br />
far (en del af New India, rig, mod<strong>er</strong>ne<br />
<strong>og</strong> sekulær som flødeis) ej<strong>er</strong><br />
en zool<strong>og</strong>isk have. Som ung dreng<br />
bliv<strong>er</strong> han tiltrukket af religion<br />
ell<strong>er</strong> nærm<strong>er</strong>e »han tiltrækk<strong>er</strong> religion<br />
som en hund tiltrækk<strong>er</strong> lopp<strong>er</strong>«.<br />
Han ønsk<strong>er</strong> sig et be<strong>det</strong>æppe<br />
til sin fødselsdag <strong>og</strong> forlang<strong>er</strong> at<br />
blive døbt. Han søg<strong>er</strong> kærligheden<br />
<strong>og</strong> poesien i kristendom, islam <strong>og</strong><br />
hinduisme. Samtidig <strong>er</strong> han voldsomt<br />
int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong>et i zool<strong>og</strong>i. Begge<br />
int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong> bliv<strong>er</strong> vigtige, da hans<br />
familie emigr<strong>er</strong><strong>er</strong> til Canada, men<br />
går ned med skibet, <strong>og</strong> Pi end<strong>er</strong><br />
som den eneste ov<strong>er</strong>levende i en<br />
redningsbåd sammen med en<br />
zebra med et brækket ben, en<br />
orangutang, en plettet hyæne <strong>og</strong><br />
en bengalsk tig<strong>er</strong>. Naturen går sin<br />
naturlige gang, <strong>og</strong> dyrene slår hinanden<br />
ihjel indtil d<strong>er</strong> kun <strong>er</strong> tig<strong>er</strong>en<br />
tilbage. Den hedd<strong>er</strong> Richard<br />
Park<strong>er</strong>. Navnet b<strong>er</strong>or på en fejltagelse.<br />
Det <strong>er</strong> egentlig navnet på<br />
den jæg<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> fangede den , men i<br />
rapporten blev navnene forbyttet.<br />
Jæg<strong>er</strong>en levede vid<strong>er</strong>e med navnet<br />
Thirsty.<br />
B<strong>og</strong>ens tyngdepunkt beskriv<strong>er</strong><br />
Pis kamp for at ov<strong>er</strong>leve, dels sult,<br />
tørst <strong>og</strong> haj<strong>er</strong>, dels Richard Park<strong>er</strong>.<br />
H<strong>er</strong> spill<strong>er</strong> rationalitet <strong>og</strong> videnskab<br />
en stor rolle. Som i »Robinson<br />
Crusoe« har vi list<strong>er</strong> ov<strong>er</strong><br />
ov<strong>er</strong>levelsesgrej, vanddestillator<strong>er</strong><br />
osv. samt <strong>det</strong>alj<strong>er</strong>ede beskrivels<strong>er</strong><br />
af Pis forsøg på at fange fisk <strong>og</strong><br />
skildpadd<strong>er</strong>. Vi følg<strong>er</strong> den gradvise<br />
nedbrydning af hans vegetariske<br />
kærlighed til alt levende gennem<br />
uhyggelige beskrivels<strong>er</strong> af de klodsede<br />
<strong>og</strong> blodige drab på alt, han<br />
kan fange. Samtidig skal han forholde<br />
sig til Richard Park<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> til<br />
trods for sit navn aldrig antropomorfis<strong>er</strong>es,<br />
men hele tiden bevar<strong>er</strong><br />
sin dødsensfarlige tig<strong>er</strong>natur. Pi<br />
<strong>er</strong>kend<strong>er</strong>, at hans egen ov<strong>er</strong>levelse<br />
afhæng<strong>er</strong> af, at Richard Park<strong>er</strong><br />
ov<strong>er</strong>lev<strong>er</strong>, da den ell<strong>er</strong>s vil spise<br />
ham, <strong>og</strong> samtidig må han tæmme<br />
den, <strong>ikke</strong> for at holde den som<br />
kæledyr, men for at indgyde den<br />
frygt, så den accept<strong>er</strong><strong>er</strong> ham som<br />
ov<strong>er</strong>tig<strong>er</strong>.<br />
B<strong>og</strong>ens beskrivelse af <strong>det</strong> projekt<br />
<strong>er</strong> impon<strong>er</strong>ende, i<strong>det</strong> den helt<br />
hold<strong>er</strong> sig til viden <strong>og</strong> rationalitet,<br />
som ov<strong>er</strong>bevis<strong>er</strong> læs<strong>er</strong>en om, at<br />
projektet <strong>er</strong> muligt. Samtidig <strong>er</strong><br />
Richard Park<strong>er</strong> Pis værn mod fortvivlelse:<br />
den skibbrudnes — <strong>og</strong><br />
religionens — værste fjende.<br />
Sammenkoblingen mellem videnskab<br />
<strong>og</strong> religion ov<strong>er</strong>bevis<strong>er</strong>, netop<br />
fordi begge univ<strong>er</strong>s<strong>er</strong>s forklaringskraft<br />
bliv<strong>er</strong> fuldt udnyttet, på<br />
d<strong>er</strong>es egne præmiss<strong>er</strong>, men de<br />
trækk<strong>er</strong> i samme retning: ov<strong>er</strong>levelsen<br />
<strong>er</strong> afhængig af d<strong>er</strong>es samarbejde.<br />
Emnet <strong>er</strong> fascin<strong>er</strong>ende, handlingen<br />
hold<strong>er</strong> en fanget, spr<strong>og</strong>et <strong>er</strong><br />
elegant <strong>og</strong> humoristisk, ov<strong>er</strong>sættelsen<br />
udmærket: Det <strong>er</strong> en læseværdig<br />
b<strong>og</strong>.
Kvindebyen<br />
Ida Jessen<br />
Foxy Lady I-V<br />
168 sid<strong>er</strong>, 198 kr.<br />
Gyldendal<br />
Nikolaj Frobenius<br />
Andre sted<strong>er</strong><br />
(Andre sted<strong>er</strong>)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Claus Clausen<br />
216 sid<strong>er</strong>, 268 kr.<br />
Tid<strong>er</strong>ne Skift<strong>er</strong><br />
Anmeldt af Nina G<strong>og</strong>a<br />
Tid til kærtegn <strong>og</strong> beskidte tricks<br />
— men the Foxy Ladies <strong>er</strong> mest til <strong>det</strong> sidste<br />
Anmeldt af Jan Bruun Jensen<br />
Det <strong>er</strong> svært at sige, om Ida<br />
Jessens seneste roman, »Foxy<br />
Lady I-V«, skal udgøre en egentlig<br />
kommentar til Fellinis<br />
»Kvindebyen«. Det <strong>er</strong> i <strong>det</strong> hele<br />
taget svært at vide, hvor langt <strong>det</strong><br />
går at tolke på romanens tydeligt<br />
symbolske iscenesættelse. Jessen<br />
etabl<strong>er</strong><strong>er</strong> kun nødtørftigt <strong>det</strong> univ<strong>er</strong>s,<br />
som <strong>er</strong> ramm<strong>er</strong>ne for <strong>det</strong><br />
egentlige drama, for den evige<br />
kævl <strong>og</strong> strid — <strong>og</strong> momentvise<br />
ømhed — mellem den sydeuropæiske<br />
landsbys kvind<strong>er</strong>.<br />
Den lille middelald<strong>er</strong>by Fox<br />
bebos kun af kvind<strong>er</strong>. Ikke »på<br />
grund af regulativ<strong>er</strong> ell<strong>er</strong> seksualpolitiske<br />
motiv<strong>er</strong>, men på grund af<br />
Hemmelighetenes labyrint<br />
Frobenius’ hovedp<strong>er</strong>son find<strong>er</strong> først til sidst ind til sig selv<br />
Nikolaj Frobenius’ norske gjennombrudd<br />
kom med romanen<br />
»Latours katal<strong>og</strong>« i 1996 (på dansk<br />
1997) ti år ett<strong>er</strong> debutboken<br />
»Virvl«. Frobenius har vist seg<br />
som en solid fortell<strong>er</strong> som på en<br />
mystisk, men <strong>ikke</strong> bråkete ell<strong>er</strong><br />
gotisk måte fang<strong>er</strong> les<strong>er</strong>en. Stilen<br />
har noe tørt, obs<strong>er</strong>v<strong>er</strong>ende ov<strong>er</strong><br />
seg, men med mange lomm<strong>er</strong> for<br />
refleksjon.<br />
tilfældighed<strong>er</strong>«, som d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
gøres rede for. Tilstedeværelsen<br />
alene af kvind<strong>er</strong> samt livets langsomm<strong>er</strong>e<br />
<strong>og</strong> m<strong>er</strong>e simple rytme<br />
defin<strong>er</strong><strong>er</strong> ste<strong>det</strong>s modsætningsforhold<br />
til <strong>det</strong> omgivende land, d<strong>er</strong><br />
hærges af krig, død <strong>og</strong> ødelæggelse.<br />
Det lign<strong>er</strong> en idyllis<strong>er</strong>ing, men<br />
<strong>er</strong> <strong>det</strong> langt fra. Fokus <strong>er</strong> et helt<br />
an<strong>det</strong>.<br />
Univ<strong>er</strong>set <strong>er</strong> <strong>og</strong>så de kvindelige<br />
følels<strong>er</strong>s, <strong>og</strong> på <strong>det</strong> plan præsent<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
romanen ingen modvægt i <strong>det</strong><br />
mandlige. De fem histori<strong>er</strong> fortælles<br />
af Adele, Venca, Susanne,<br />
Gabriella <strong>og</strong> hende, som blot kaldes<br />
Elskede. D<strong>er</strong>es veje krydses<br />
som elskende — både foretrukne<br />
<strong>og</strong> forsmåede. De konkurr<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
både om hinandens, om barnets <strong>og</strong><br />
mændenes gunst, <strong>og</strong> til den ende<br />
anvendes såvel de blideste kærtegn<br />
som de mest beskidte tricks.<br />
Det vil sige, at d<strong>er</strong>es p<strong>er</strong>sonlige<br />
krig <strong>ikke</strong> lad<strong>er</strong> oplan<strong>det</strong>s faktiske<br />
krig meget eft<strong>er</strong> i grusomhed.<br />
I romanen »Andre sted<strong>er</strong>« møt<strong>er</strong><br />
vi jeg-fortell<strong>er</strong>en Christoph<strong>er</strong><br />
som sitt<strong>er</strong> i København <strong>og</strong> skriv<strong>er</strong><br />
om sitt liv, om faren som forsvant<br />
da han var 22 år gammel <strong>og</strong> om<br />
Foto: Rigmor Mydtskov<br />
Skulle man alligevel pege på en<br />
primær karakt<strong>er</strong>, må <strong>det</strong> blive<br />
Adele. Hendes fortælling tillades<br />
mest plads, <strong>og</strong> hendes historie formår<br />
således at samle flest tråde.<br />
Men samtidig gør den <strong>og</strong>så netop<br />
grusomheden, misundelsen <strong>og</strong> <strong>det</strong><br />
egentlige had mellem kvind<strong>er</strong>ne<br />
<strong>det</strong> nett av hemmelighet<strong>er</strong> som<br />
denne farens liv fang<strong>er</strong> ham inn i.<br />
Grunnen til at han <strong>er</strong> i København<br />
blir først avslørt på de siste sidene.<br />
Christoph<strong>er</strong> <strong>er</strong> tekstens fortel-<br />
(roman)<br />
til b<strong>og</strong>ens hovedtema. Adele bliv<strong>er</strong><br />
ved den hele histories begyndelse<br />
forældreløs, men den flommefede<br />
<strong>og</strong> både økonomisk <strong>og</strong><br />
følelsesmæssigt gni<strong>er</strong>iske Gabriella<br />
tag<strong>er</strong> hende til sig sammen med<br />
den and<strong>er</strong>ledes benede, men <strong>og</strong>så<br />
svage Angelica. Det giv<strong>er</strong> hende et<br />
liv først som <strong>det</strong> eneste fredhellige<br />
i rummet mellem to evigt stridende<br />
kvind<strong>er</strong>. Og siden, da Angelica<br />
<strong>er</strong> jaget på porten, som eneste forhåndenværende<br />
genstand for<br />
Gabriellas sure forsmåethed.<br />
Alle fem fortælling<strong>er</strong> rumm<strong>er</strong><br />
for så vidt moment<strong>er</strong> af stille håb,<br />
blid længsel <strong>og</strong> lykkelig hengivelse.<br />
Men <strong>det</strong> synes alligevel altid at<br />
være den sjæleligt invalid<strong>er</strong>ende<br />
vrede <strong>og</strong> misundelse, som får <strong>det</strong><br />
sidste ord. Jeg skal <strong>ikke</strong> gøre mig<br />
m<strong>er</strong>e end kl<strong>og</strong> på, hvordan <strong>det</strong>te<br />
kvindeuniv<strong>er</strong>s retteligt burde være<br />
skildret, men <strong>det</strong> forekomm<strong>er</strong> mig<br />
alligevel at være en lidt sort<br />
roman.<br />
Den sol, som h<strong>er</strong> svæv<strong>er</strong> ov<strong>er</strong><br />
alting, <strong>det</strong> evigt forsonende element,<br />
<strong>er</strong> Ida Jessens hele spr<strong>og</strong> <strong>og</strong><br />
stil. Romanens grundlæggende<br />
mismod modsvares kun for alvor<br />
af varmen <strong>og</strong> omsorgen i forfatt<strong>er</strong>ens<br />
tagen hånd om både karakt<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> læs<strong>er</strong>. Jessens sikre mestring<br />
af både <strong>det</strong> poetiske billede <strong>og</strong> den<br />
nøgt<strong>er</strong>ne beskrivelse dement<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
ligefrem <strong>det</strong> lette sortsyn på kvind<strong>er</strong>nes<br />
vegne.<br />
l<strong>er</strong> <strong>og</strong> mulige hovedp<strong>er</strong>son, men<br />
man kan like gj<strong>er</strong>ne se faren <strong>og</strong><br />
minnet om ham som hovedp<strong>er</strong>sonen.<br />
Tittelen »Andre sted<strong>er</strong>« kan<br />
forståes både fysisk <strong>og</strong> mentalt.<br />
Både Christoph<strong>er</strong> <strong>og</strong> faren har<br />
reist omkring <strong>og</strong> ett<strong>er</strong>latt seg spor<br />
<strong>og</strong> <strong>er</strong>indring<strong>er</strong> ulike plass<strong>er</strong>, men<br />
alle hemmelighetene som nøstes<br />
opp <strong>og</strong> som kanskje <strong>og</strong>så led<strong>er</strong><br />
vill, vis<strong>er</strong> til minn<strong>er</strong>, tilstand<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
følels<strong>er</strong> som Christoph<strong>er</strong> tidlig<strong>er</strong>e<br />
<strong>ikke</strong> har vært språklig bevisst.<br />
Boken <strong>er</strong> en <strong>er</strong>indrings bok, en<br />
montasje bas<strong>er</strong>t på ref<strong>er</strong>at<strong>er</strong> av<br />
div<strong>er</strong>se dokumentarfilm<strong>er</strong> (først <strong>og</strong><br />
fremst farens), videoopptak, bild<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> fot<strong>og</strong>rafi<strong>er</strong>. Men <strong>og</strong>så samtal<strong>er</strong>,<br />
fortsættes på næste side<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 23
(roman)<br />
fortsat fra forrige side<br />
som romm<strong>er</strong> egne avsløring<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
fortelling<strong>er</strong> (disse fortellingene <strong>er</strong><br />
som utposning<strong>er</strong> i samtalene)<br />
utgjør en betydelig del av tekstens<br />
klippeteknikk. Film <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> akkurat<br />
en ukjent uttrykksform for<br />
Frobenius som har skrevet fl<strong>er</strong>e<br />
betydningsfulle filmmanus, blant<br />
annet til filmen »Insomnia«.<br />
Jeg-fortell<strong>er</strong>ens bruk av andre<br />
kild<strong>er</strong> enn sin egen hukommelse<br />
gjør spørsmålet om pålitelighet<br />
påtrengende. Fortell<strong>er</strong>en hevd<strong>er</strong><br />
stadig at han i p<strong>er</strong>iod<strong>er</strong> har bygget<br />
opp nett av løgn<strong>er</strong> <strong>og</strong> feilinformasjon.<br />
Farens yrke som dokumentarfilmskap<strong>er</strong>,<br />
farens forsvinning<br />
<strong>og</strong> den ukjente halvbrorens teori<strong>er</strong><br />
både om forsvinningen <strong>og</strong> farens<br />
beskjeftigelse med informasjonsdiktning<br />
(infofiksjon) preg<strong>er</strong> fortell<strong>er</strong>ens<br />
tilnærming til historien om<br />
ham selv, faren, moren <strong>og</strong> den<br />
ett<strong>er</strong> hv<strong>er</strong>t <strong>ikke</strong> leng<strong>er</strong> ukjente broren<br />
<strong>og</strong> hans mor.<br />
Teksten <strong>er</strong> på mange måt<strong>er</strong> dramatisk<br />
<strong>og</strong> tang<strong>er</strong><strong>er</strong> en slags kriminaldokumentarsjang<strong>er</strong>,<br />
men den <strong>er</strong><br />
altfor langsom til å preges av sensasjonell<br />
spenning. Til tross for at<br />
hele boken <strong>er</strong> bygget opp rundt et<br />
slags spiralformet system av hemmelighet<strong>er</strong>,<br />
<strong>er</strong> <strong>det</strong> ingen av disse<br />
hemmelighetene, som når de avsløres,<br />
virk<strong>er</strong> sjokk<strong>er</strong>ende ell<strong>er</strong><br />
ov<strong>er</strong>raskende. Fl<strong>er</strong>e gang<strong>er</strong> antyd<strong>er</strong><br />
teksten at <strong>det</strong> <strong>er</strong> uventete<br />
grunn<strong>er</strong> til at ulike sak<strong>er</strong> har<br />
hendt, men hold<strong>er</strong> lenge skjult for<br />
les<strong>er</strong>en hva disse grunnen <strong>er</strong>. Den<br />
ultimative hemmelighet har<br />
kanskje med tekstens tilblivelsesemotiv<br />
å gjøre — <strong>og</strong> <strong>det</strong>te <strong>er</strong> noe<br />
les<strong>er</strong>en først får greie på helt til<br />
slutt:<br />
En nat holdt jeg op med at skrive,<br />
<strong>og</strong> begyndte at tænke på manuskriptet<br />
foran mig som en gave.<br />
Hvem var <strong>det</strong> en gave til? Det<br />
tænkte jeg på. Hvem <strong>er</strong> <strong>det</strong> man<br />
skriv<strong>er</strong> en gave til? Er <strong>det</strong> en gave?<br />
Ell<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong> en sygdom? Jeg ved<br />
<strong>ikke</strong>. Det <strong>er</strong> en gave, tænkte jeg.<br />
Det må være en gave, for ell<strong>er</strong>s<br />
havde <strong>det</strong> <strong>ikke</strong> været så vanskeligt<br />
at skrive. Jeg sad <strong>og</strong> tænkte på <strong>det</strong>,<br />
<strong>og</strong> så blev jeg sikk<strong>er</strong>. Det var en<br />
gave til min søn.<br />
Christoph<strong>er</strong> gir således vid<strong>er</strong>e, slik<br />
faren gjorde med sine film<strong>er</strong>, en<br />
forklaring på, ell<strong>er</strong> fortelling om,<br />
hvem man <strong>er</strong> ell<strong>er</strong> har vært. Om<br />
barnet som mottar gaven vil glede<br />
seg ov<strong>er</strong> den, <strong>er</strong> vanskelig å spå,<br />
men romanens les<strong>er</strong>e vil forhåpentligvis<br />
<strong>det</strong>.<br />
24<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
Ballade om<br />
<strong>og</strong> fra en svunden tid<br />
Viktor Paskov<br />
En violin til Vorh<strong>er</strong>re<br />
(Balada za Georg Henih)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Helle Dalgaard<br />
149 sid<strong>er</strong>, 160 kr.<br />
Husets Forlag/ S.O.L.<br />
Anmeldt af<br />
Steen Klitgård Povlsen<br />
En sjælden begivenhed: bulgarsk litt<strong>er</strong>atur på dansk<br />
Viktor Paskovs lille mest<strong>er</strong>værk<br />
»Balada za Georg Henih« udkom i<br />
Bulgarien i 1987. Jeg forestill<strong>er</strong><br />
mig, at de voldsomme omvæltning<strong>er</strong><br />
i Østeuropa eft<strong>er</strong> murens fald<br />
d<strong>er</strong>eft<strong>er</strong> for en årrække fj<strong>er</strong>nede al<br />
opmærksomheden fra en så fremmedartet<br />
litt<strong>er</strong>atur som den bulgarske.<br />
Nu <strong>er</strong> situationen n<strong>og</strong>enlunde<br />
stabilis<strong>er</strong>et, <strong>og</strong> så får et lille<br />
velorient<strong>er</strong>et sted som Husets<br />
Forlag øje på, at d<strong>er</strong> nede på<br />
Balkan ligg<strong>er</strong> et stykke guld <strong>og</strong><br />
glimt<strong>er</strong> <strong>og</strong> råb<strong>er</strong> på at blive ov<strong>er</strong>sat.<br />
Det <strong>er</strong> <strong>det</strong>, <strong>det</strong> <strong>er</strong> så fremragende<br />
til — tænk, at n<strong>og</strong>en ov<strong>er</strong>vej<strong>er</strong><br />
at lukke forlaget!<br />
Helle Dalgaard har i sin, så vidt<br />
jeg kan bedømme, ell<strong>er</strong>s glimrende<br />
ov<strong>er</strong>sættelse (bl.a. gengiv<strong>er</strong> hun<br />
hovedp<strong>er</strong>sonens barnlige <strong>og</strong> <strong>ikke</strong><br />
helt korrekte bulgarsk bedårende<br />
på dansk) valgt <strong>ikke</strong> at bibeholde<br />
titlens musikalske t<strong>er</strong>m. Det <strong>er</strong><br />
synd: for »En violin til Vorh<strong>er</strong>re«<br />
har balladens vemodige, let stilis<strong>er</strong>ede<br />
sødmefuldhed, dens flair af<br />
tab <strong>og</strong> die Welt von gest<strong>er</strong>n. Georg<br />
Henig <strong>er</strong> som ung indvandret til<br />
Sofia fra sit böhmiske hjemland <strong>og</strong><br />
arbej<strong>det</strong> sig op til at blive en mest<strong>er</strong>lig<br />
violinbygg<strong>er</strong>. Jeg-fortæll<strong>er</strong>ens<br />
far <strong>er</strong> <strong>og</strong>så n<strong>og</strong>et ved mus<strong>ikke</strong>n <strong>og</strong><br />
ønsk<strong>er</strong>, at hans søn skal spille violin<br />
<strong>og</strong> bestill<strong>er</strong> d<strong>er</strong>for et lille begynd<strong>er</strong>instrument<br />
hos Henig. D<strong>er</strong>igennem<br />
start<strong>er</strong> venskabet mellem<br />
den gamle violinbygg<strong>er</strong> <strong>og</strong> fortæll<strong>er</strong>en<br />
<strong>og</strong> hans familie — et venskab<br />
d<strong>er</strong> betyd<strong>er</strong>, at familien tag<strong>er</strong><br />
hånd om den gamle forhutlede 90årige<br />
i hans sidste tid. De mange<br />
elev<strong>er</strong>, han har haft <strong>og</strong> som nu<br />
lev<strong>er</strong> højt på de færdighed<strong>er</strong>, han<br />
har givet dem, <strong>er</strong> kun int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong>e-<br />
de i at få fat i hans fremragende<br />
værktøjssamling, men den vil den<br />
gamle Henig bruge til at lave en<br />
sidste violin: en viola d’amore<br />
med samme svulmende vellyd<br />
som de gamle italienske mestres<br />
instrument<strong>er</strong>. Da han har færdiggjort<br />
den, kan han med sindsro<br />
lægge sig til at dø, for når han får<br />
sin sidste violin med i graven, har<br />
han n<strong>og</strong>et at spille på, når han<br />
skal møde sine kære i Paradis.<br />
Rørende <strong>og</strong> enkelt, men slet <strong>ikke</strong><br />
så sentimentalt, som et ref<strong>er</strong>at<br />
måske kan lyde.<br />
For Paskovs fortælling <strong>er</strong> opbygget<br />
med et artistisk raffinement,<br />
d<strong>er</strong> hele tiden henfør<strong>er</strong> opmærksomheden<br />
til komposition <strong>og</strong> stil<br />
<strong>og</strong> gør læsningen til en æstetisk<br />
nydelse. Det <strong>er</strong> en traurig <strong>og</strong><br />
vemodig historie, men gengivet i<br />
en velformet ramme: en ballade<br />
om Georg Henig. Hovedtemaet:<br />
den sidste violin modsvares af<br />
si<strong>det</strong>emaet: bygningen af en buffet,<br />
som fortæll<strong>er</strong>ens mor så ind<strong>er</strong>ligt<br />
ønsk<strong>er</strong> sig, <strong>og</strong> fad<strong>er</strong>en til sidst<br />
tag<strong>er</strong> på sig at bygge. Sublimt<br />
håndværk til Guds ære ov<strong>er</strong> for<br />
håndværk for at tilfredsstille en<br />
honnet ambition, men håndværk<br />
anyway. Denne modsætning <strong>er</strong><br />
parallel til modsætningen mellem<br />
Henigs to elev<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> kun vil<br />
udnytte ham, <strong>og</strong> fad<strong>er</strong>ens to kolleg<strong>er</strong><br />
fra orkest<strong>er</strong>et, d<strong>er</strong> altid <strong>er</strong> parat<br />
til at give en hjælpende hånd. Og<br />
<strong>det</strong> svar<strong>er</strong> igen til modsætningen<br />
mellem fortæll<strong>er</strong>ens mor, d<strong>er</strong><br />
miskend<strong>er</strong> sin mands talent <strong>og</strong><br />
Henigs kone, d<strong>er</strong> altid støttede<br />
ham. Etc., etc., historien<br />
består af et fint fletværk af<br />
modsætning<strong>er</strong> <strong>og</strong> parallell<strong>er</strong>,<br />
som <strong>det</strong> <strong>er</strong> nærliggende<br />
at sammenligne med en<br />
musikalsk struktur.<br />
Som baggrund for fletværket<br />
befind<strong>er</strong> sig et kollektiv:<br />
<strong>det</strong> hus <strong>og</strong> den<br />
gade, hvor den lille familie<br />
bor <strong>og</strong> som <strong>er</strong> befolket<br />
af sære <strong>og</strong> groteske sk<strong>ikke</strong>ls<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> d<strong>og</strong> alligevel,<br />
forekomm<strong>er</strong> <strong>det</strong> mig, <strong>er</strong><br />
grupp<strong>er</strong>et eft<strong>er</strong> et vist<br />
mønst<strong>er</strong>. Også <strong>det</strong> uhyggelige<br />
par <strong>og</strong> d<strong>er</strong>es glubske<br />
hund, d<strong>er</strong> som en anden<br />
C<strong>er</strong>b<strong>er</strong>us v<strong>og</strong>t<strong>er</strong> indgangen<br />
til Henig’s sidste, sørgelige<br />
slumværelse, bidrag<strong>er</strong> til<br />
at skabe den dystre, skurile<br />
baggrund for den historie<br />
om næstekærlighed <strong>og</strong><br />
kunstn<strong>er</strong>isk forpligtethed,<br />
som Paskov først <strong>og</strong> fremmest<br />
vil fortælle. Denne<br />
tone af kristen eskatol<strong>og</strong>i har sikk<strong>er</strong>t<br />
irrit<strong>er</strong>et de bulgarske magthav<strong>er</strong>e<br />
i 1987, forestill<strong>er</strong> jeg mig,<br />
men så brød <strong>det</strong> gamle, rådne<br />
system sammen, <strong>og</strong> hvordan et<br />
værk som »En violin til Vorh<strong>er</strong>re«<br />
læses i dagens Bulgarien skal jeg<br />
<strong>ikke</strong> gætte på. And<strong>er</strong>ledes end da<br />
den udkom i alt fald.<br />
Nu har vi den på dansk <strong>og</strong> gud<br />
ske lov for <strong>det</strong>. Læs den, venn<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> glæd j<strong>er</strong> ov<strong>er</strong> dens kamm<strong>er</strong>musikalske<br />
viola d’amore, <strong>det</strong> <strong>er</strong> godt<br />
gammelt håndværk af sjælden<br />
karat.
Kan man skabe mening<br />
af en meningsløs handling?<br />
M<strong>er</strong>ete Morken And<strong>er</strong>sen<br />
Hav af tid<br />
Denne motor driv<strong>er</strong> »Hav af tid«<br />
(Hav av tid)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Ilse M. Haugaard<br />
298 sid<strong>er</strong>, 298 kr.<br />
Gyldendal<br />
Anmeldt af Astrid Fossvold<br />
Ofte <strong>er</strong> <strong>det</strong> således, at mennesk<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> forandr<strong>er</strong> sig, før de <strong>er</strong> tvunget<br />
til <strong>det</strong>. Sådan <strong>er</strong> <strong>det</strong> i »Hav af<br />
tid«. En lys somm<strong>er</strong>morgen tænd<strong>er</strong><br />
en seksten år gammel pige,<br />
Ebba, opvaskemaskinen, tag<strong>er</strong><br />
støvl<strong>er</strong> på, går ud i skoven <strong>og</strong><br />
hæng<strong>er</strong> sig i den løvhytte hun<br />
legede i som barn. Ebba <strong>er</strong> datt<strong>er</strong><br />
af Judith <strong>og</strong> Johan, som har været<br />
skilt i ov<strong>er</strong> tolv år.<br />
Situationen press<strong>er</strong> forældrene<br />
d<strong>er</strong>ud, hvor tilværelsen <strong>ikke</strong> giv<strong>er</strong><br />
mening læng<strong>er</strong>e <strong>og</strong> press<strong>er</strong> ordene<br />
frem. D<strong>er</strong>med bliv<strong>er</strong> spørgsmålet<br />
om hvordan, <strong>og</strong> om man ov<strong>er</strong>hove<strong>det</strong><br />
kan skabe mening af en<br />
fuldstændig meningsløs handling,<br />
Foto: Christian Elgvin<br />
den motor som driv<strong>er</strong> fortællingen<br />
i »Hav af tid«. Johan <strong>og</strong> Judith har<br />
været gift i lidt ov<strong>er</strong> fire år, da han<br />
træff<strong>er</strong> en anden <strong>og</strong> de bliv<strong>er</strong> skilt.<br />
Han <strong>er</strong> dataingeniør, hun professionel<br />
musik<strong>er</strong>, <strong>og</strong> eft<strong>er</strong> et åbningskapitel<br />
følg<strong>er</strong> henholdsvis Johans<br />
monol<strong>og</strong> <strong>og</strong> Judiths enetale. Til<br />
slut fortælles »historien«, et kapitel<br />
som s<strong>er</strong> de to udefra, den nat<br />
de del<strong>er</strong> før datt<strong>er</strong>ens begravelse. I<br />
monol<strong>og</strong><strong>er</strong>ne fortæll<strong>er</strong> de hv<strong>er</strong><br />
især kærligheds- <strong>og</strong> ægteskabshistorien,<br />
<strong>og</strong> gennem fortællingen<br />
forsøg<strong>er</strong> de at bearbejde sorgen <strong>og</strong><br />
forstå <strong>det</strong> fuldstændig ufattelige; at<br />
d<strong>er</strong>es datt<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> ville leve læng<strong>er</strong>e.<br />
På den måde bliv<strong>er</strong> teksten et<br />
forsøg på at skabe mening, hvor<br />
ingen mening findes.<br />
Monol<strong>og</strong><strong>er</strong>ne giv<strong>er</strong> hv<strong>er</strong> for sig<br />
sin v<strong>er</strong>sion af en kærlighedshistorie<br />
<strong>og</strong> dens forlis, <strong>og</strong> d<strong>er</strong>med et<br />
godt indblik i den negative dynamik,<br />
som kan opstå mellem to,<br />
som i udgangspunktet vil hv<strong>er</strong>andre,<br />
men som <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> i stand til at<br />
se på, hvordan forhol<strong>det</strong> egentlig<br />
udvikles. I teksten komm<strong>er</strong> Johan<br />
først til orde, <strong>og</strong> <strong>det</strong> før<strong>er</strong> til, at vi<br />
får størst sympati for ham. Det <strong>er</strong><br />
med hans v<strong>er</strong>sion som baggrund,<br />
at vi læs<strong>er</strong> Judiths v<strong>er</strong>sion af historien<br />
om ægteskabet. Judith har<br />
været den styrende i forhol<strong>det</strong>, <strong>og</strong><br />
i kraft af sin kunstn<strong>er</strong>iske begavelse<br />
nærmest haft en slags dronningeposition.<br />
Endvid<strong>er</strong>e s<strong>er</strong> <strong>det</strong> ud til, at en<br />
usund binding i forhol<strong>det</strong> mordatt<strong>er</strong><br />
var i færd med at forplante<br />
sig til næste gen<strong>er</strong>ation, altså til<br />
forhol<strong>det</strong> mellem Ebba <strong>og</strong> Judith.<br />
Alligevel, <strong>og</strong> <strong>det</strong> må und<strong>er</strong>streges,<br />
giv<strong>er</strong> teksten på ingen måde n<strong>og</strong>en<br />
af forældrene skylden for datt<strong>er</strong>ens<br />
selvmord, men vi får et indblik<br />
i, hvor dårlig kommunikationen<br />
mellem de voksne <strong>er</strong>, <strong>og</strong> vi s<strong>er</strong><br />
en datt<strong>er</strong>, som bær<strong>er</strong> for meget<br />
ansvar. Hun føl<strong>er</strong> ansvar for forældrenes<br />
velbefindende, <strong>og</strong> hun <strong>er</strong><br />
bange for at såre moren ved at<br />
vise, at hun trives godt sammen<br />
med faren <strong>og</strong> hans nye familie. I<br />
afskedsbrevet til sin lillesøst<strong>er</strong><br />
(roman)<br />
skriv<strong>er</strong> Ebba, at alt bliv<strong>er</strong> bedre,<br />
når hun <strong>er</strong> borte. Hun håb<strong>er</strong>, at de<br />
tre voksne vil snakke sammen, <strong>og</strong><br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong> denne proces, frem til samtalen<br />
mellem de tre, romanen vis<strong>er</strong>.<br />
Selvmor<strong>det</strong> bliv<strong>er</strong> den udløsende<br />
faktor, som før<strong>er</strong> til samtale<br />
d<strong>er</strong>, hvor den syntes umulig.<br />
I essayet »Forvandlingsområ<strong>det</strong>«<br />
<strong>er</strong> Morken And<strong>er</strong>sen inde på,<br />
at en af de sidste replikk<strong>er</strong> i<br />
b<strong>og</strong>en: »Ja, sig<strong>er</strong> han. Det ved jeg<br />
at du ved« vis<strong>er</strong>, at de to fortvivlede<br />
forældre har flyttet sig sådan, at<br />
de <strong>er</strong> i stand til at se den andens<br />
v<strong>er</strong>den, <strong>og</strong> godtage den andens<br />
<strong>er</strong>faring af virkeligheden som lige<br />
så gyldig som sin egen. Når de<br />
<strong>ikke</strong> læng<strong>er</strong>e brug<strong>er</strong> alle kræft<strong>er</strong> på<br />
at få den anden til at se d<strong>er</strong>es egen<br />
sm<strong>er</strong>te, <strong>og</strong> d<strong>er</strong>es v<strong>er</strong>sion af historien,<br />
når de har klaret at bevæge sig<br />
ov<strong>er</strong> i den andens rum, <strong>og</strong> an<strong>er</strong>kend<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong>te som lige så virkeligt<br />
som d<strong>er</strong>es eget, har de bevæget sig<br />
ind i forvandlingsområ<strong>det</strong>. De <strong>er</strong> i<br />
stand til at snakke sammen <strong>og</strong> at<br />
forandre adfærd.<br />
Romanen <strong>er</strong> meget dramatisk<br />
<strong>og</strong> giv<strong>er</strong> et troværdigt billede af,<br />
hvordan Judith <strong>og</strong> Johan <strong>er</strong> havnet<br />
uden for <strong>det</strong> område, hvor man <strong>er</strong><br />
i stand til at handle rationelt <strong>og</strong><br />
tænke klart. Mange und<strong>er</strong>lige <strong>og</strong><br />
let absurde udsagn <strong>og</strong> handling<strong>er</strong><br />
præg<strong>er</strong> d<strong>er</strong>es adfærd natten før<br />
datt<strong>er</strong>ens begravelse, <strong>og</strong> d<strong>er</strong>, hvor<br />
ordene <strong>ikke</strong> slår til, bruges billed<strong>er</strong><br />
fra eventyret for at fortælle.<br />
Mus<strong>ikke</strong>n fra »Tryllefløjten« spill<strong>er</strong><br />
en stor rolle gennem teksten,<br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong> den, som tryllebind<strong>er</strong> Johan<br />
i mø<strong>det</strong> med Judith <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> den,<br />
han lytt<strong>er</strong> til gennem hele historien,<br />
mens han und<strong>er</strong>streg<strong>er</strong>, at dens<br />
uendelige lethed knytt<strong>er</strong> mus<strong>ikke</strong>n<br />
an til myten om Demet<strong>er</strong>, som har<br />
mistet datt<strong>er</strong>en P<strong>er</strong>sefone til dødsriget.<br />
Teksten <strong>er</strong> <strong>og</strong>så smykket med<br />
en epigraf, som <strong>er</strong> et uddrag af et<br />
brev fra Mozart om, at han <strong>ikke</strong><br />
frygt<strong>er</strong> døden. Med andre ord en<br />
gennemkompon<strong>er</strong>et roman, som<br />
impon<strong>er</strong><strong>er</strong>.<br />
B<strong>og</strong>en har fået en ganske anden<br />
modtagelse i hjemlan<strong>det</strong>, end den<br />
har fået h<strong>er</strong>. I den norske dagspresse<br />
modt<strong>og</strong> romanen end<strong>og</strong><br />
meget fine anmeldels<strong>er</strong>, Morken<br />
And<strong>er</strong>sen fik kritik<strong>er</strong>prisen for<br />
2002, <strong>og</strong> b<strong>og</strong>en <strong>er</strong> blevet omarbej<strong>det</strong><br />
til hørespil for NRK radio, da<br />
b<strong>og</strong>en egn<strong>er</strong> sig meget godt til dramatisk<br />
omarbejdning. Om dansk<strong>er</strong>nes<br />
lunkne modtagelse skyldes,<br />
at bagsi<strong>det</strong>eksten <strong>ikke</strong> rigtig<br />
hold<strong>er</strong> <strong>hvad</strong> den lov<strong>er</strong>, når d<strong>er</strong> står<br />
at »Hav af tid <strong>er</strong> en lys b<strong>og</strong>, om<br />
kærligheden til den eneste ene«,<br />
kan man kun gisne om.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 25
(roman)<br />
26<br />
Litt<strong>er</strong>aturmarke<strong>det</strong>s<br />
pulp fiction<br />
Bodo Kirchhoff<br />
Knaldroman<br />
(Schundroman)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Hans Christian Fink<br />
272 sid<strong>er</strong>, 279 kr.<br />
Tid<strong>er</strong>ne Skift<strong>er</strong><br />
Anmeldt af<br />
Steen Klitgård Povlsen<br />
I eft<strong>er</strong>året 2001 udsendte den tyske<br />
forfatt<strong>er</strong> Bodo Kirchhoff en b<strong>og</strong><br />
»Parlando«, som han selv mente<br />
måtte være hans hovedværk, men<br />
som i en af de sidste udsendels<strong>er</strong> i<br />
<strong>det</strong> af tysk kritiks mest indflydelsesrige<br />
navn, Marcel Reich-Ranicki,<br />
redig<strong>er</strong>ede fj<strong>er</strong>nsynspr<strong>og</strong>ram,<br />
»Quartett«, blev stærkt betinget<br />
anmeldt. Det fik Kirchhoff<br />
til at fare i flint; han lagde alle<br />
andre projekt<strong>er</strong> til side <strong>og</strong> begyndte<br />
at skrive en parodi på den tyske<br />
litt<strong>er</strong>aturbranche, dens mest fremtrædende<br />
p<strong>er</strong>sonlighedstyp<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
dens komm<strong>er</strong>cielle halløj hv<strong>er</strong>t år<br />
kulmin<strong>er</strong>ende i Frankfurt<strong>er</strong> b<strong>og</strong>messen.<br />
Et stykke inde i skriveprocessen<br />
<strong>er</strong>farede han, at en<br />
Nu falm<strong>er</strong>…<br />
Stewe Claeson<br />
Rønnebærrene glød<strong>er</strong><br />
(Rönndruvan glöd<strong>er</strong>)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Christina Bojlén<br />
314 sid<strong>er</strong>, 299 kr.<br />
Modtryk<br />
Anmeldt af Hans Jørgen Thomsen<br />
… skoven trindt om land, <strong>og</strong> septemb<strong>er</strong>s<br />
himmel <strong>er</strong> — d<strong>og</strong> — så<br />
blå, at den ligg<strong>er</strong> tæt på, <strong>hvad</strong><br />
am<strong>er</strong>ikan<strong>er</strong>ne kald<strong>er</strong> for blues. På<br />
den samme årstid, lige før vint<strong>er</strong>,<br />
glød<strong>er</strong> rønnebærrene, som <strong>det</strong><br />
Dobbeltmord på kritik<strong>er</strong>en<br />
(alt imens et glødende svensk tidsbillede bliv<strong>er</strong> stående)<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
anden tysk forfatt<strong>er</strong>, Martin Wals<strong>er</strong>,<br />
<strong>og</strong>så puslede med et tilsvarende<br />
projekt, oven i købet bygget op<br />
omkring et direkte portræt af <strong>og</strong><br />
mord på Reich-Ranicki, <strong>og</strong><br />
Kirchhoff benyttede lejligheden til<br />
at indsætte n<strong>og</strong>et lignende i sin<br />
handling. Da hans forlag <strong>er</strong>farede<br />
<strong>det</strong> <strong>og</strong> samtidigt fik nys om, at<br />
Wals<strong>er</strong>s b<strong>og</strong>, »Tod eines Kritik<strong>er</strong>s«,<br />
skulle udkomme kort før somm<strong>er</strong>f<strong>er</strong>ien<br />
2002, pressede man på for,<br />
at Kirchhoff skulle færdiggøre sit<br />
manuskript, så <strong>det</strong> kunne komme<br />
cirka samtidigt. Og Kirchhoff bøjede<br />
sig for den markedsmekanisme,<br />
han kritis<strong>er</strong>ede i sin b<strong>og</strong>, <strong>og</strong> den<br />
tyske kritik fik en lækk<strong>er</strong>bisken at<br />
fornøje sine læs<strong>er</strong>e med i agurketiden,<br />
somm<strong>er</strong>en 2002: to mord på<br />
Marcel Reich-Ranicki.<br />
Nu <strong>er</strong> den nok mindst betydelige<br />
af disse to bøg<strong>er</strong>, Bodo Kirchhoffs<br />
»Schundroman« kommet på<br />
dansk. Glimrende ov<strong>er</strong>sat af Hans<br />
Christian Fink som »Knaldroman«,<br />
præsent<strong>er</strong>et som »uforkortet<br />
originaludgave«, kun forfatt<strong>er</strong>ens<br />
navn <strong>er</strong> stavet fork<strong>er</strong>t på<br />
omslaget (men <strong>ikke</strong> inde i b<strong>og</strong>en):<br />
hedd<strong>er</strong> i en genial titel på en<br />
roman fra 2002 af den svenske forfatt<strong>er</strong><br />
Stewe Claeson, som nu foreligg<strong>er</strong><br />
på dansk i en fin ov<strong>er</strong>sættelse<br />
med kun få kiks på århusforlaget<br />
Modtryk.<br />
»Rønnebærene glød<strong>er</strong>« indfang<strong>er</strong><br />
6-7 år af den store romantiske<br />
forfatt<strong>er</strong> <strong>og</strong> biskop i Växjö, Småland,<br />
Esaias Tegnérs liv. Det <strong>er</strong> den<br />
første roman af en åbenbart rigtig<br />
god svensk forfatt<strong>er</strong>, som h<strong>er</strong>med<br />
foreligg<strong>er</strong> på dansk i en ov<strong>er</strong>sættelse<br />
støttet af Europa-Kommisionens<br />
Kultur 2000-pr<strong>og</strong>ram. Man<br />
hils<strong>er</strong> den velkommen <strong>og</strong> <strong>er</strong>far<strong>er</strong>,<br />
at kulturmetaforen ’Europa’ faktisk<br />
Vel en finte til <strong>det</strong> hastværk, den<br />
<strong>er</strong> blevet til und<strong>er</strong>. Når jeg men<strong>er</strong>,<br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong> den dårligste af de to litt<strong>er</strong>aturmarkedsroman<strong>er</strong>,<br />
<strong>er</strong> <strong>det</strong> fordi,<br />
branchekrit<strong>ikke</strong>n <strong>og</strong> den nøgl<strong>er</strong>omanagtige<br />
afsløring af mekanism<strong>er</strong>ne<br />
bag den tyske kritik<br />
(d<strong>er</strong> vel kun i omfang adskill<strong>er</strong> sig<br />
fra f.eks. den danske) <strong>er</strong> svag<strong>er</strong>e<br />
plac<strong>er</strong>et i Kirchhoffs projekt end i<br />
Wals<strong>er</strong>s. For Wals<strong>er</strong> <strong>er</strong> denne kritik<br />
hovedsigtet, for Kirchhoff kun<br />
et påskud til at skrive en — nå ja,<br />
knaldroman, dvs. en krimi med<br />
mass<strong>er</strong> af mord, <strong>det</strong> ene m<strong>er</strong>e<br />
bestialsk end <strong>det</strong> an<strong>det</strong>, sex i soft<br />
porno-klassen, fasionable ov<strong>er</strong>klassemiljø<strong>er</strong>,<br />
byskildring<strong>er</strong> fra<br />
Frankfurt <strong>og</strong> dens b<strong>og</strong>messe <strong>og</strong><br />
lækre flyrejs<strong>er</strong> på første klasse til<br />
Manila. Det <strong>er</strong> und<strong>er</strong>holdning med<br />
ramasjang i, bestemt <strong>ikke</strong> dårligt,<br />
men som en tysk kritik<strong>er</strong> bemærkede<br />
ved udgivelsen: Det <strong>er</strong> som<br />
en god fj<strong>er</strong>nsynsudsendelse, begavet<br />
lavet, men næste dag <strong>er</strong> den<br />
glemt. Den s<strong>er</strong>iøse debat, som<br />
Wals<strong>er</strong>s b<strong>og</strong> trods alt udløste (<strong>og</strong><br />
som bl.a. var foranlediget af ubehagelige<br />
antisemitiske antydning<strong>er</strong><br />
kan udvirke ét <strong>og</strong> an<strong>det</strong>. Ét <strong>og</strong><br />
an<strong>det</strong> værdifuldt.<br />
I 1834 <strong>er</strong> biskoppen Esaias<br />
Tegnér (1782-1846) godt <strong>og</strong> vel 51<br />
år, <strong>og</strong> en ung elsk<strong>er</strong>inde, lægefrue<br />
<strong>og</strong> i starten af tyv<strong>er</strong>ne, har lige<br />
gjort ham klart, at han <strong>ikke</strong> skal<br />
stjæle hendes unge liv fra hende.<br />
Han har <strong>det</strong> meste af sit liv bag<br />
sig, hun har <strong>det</strong> meste for sig, så<br />
d<strong>er</strong>es kærlighed må slutte. For<br />
hendes skyld.<br />
Savnet <strong>og</strong> længslen eft<strong>er</strong> hende,<br />
eft<strong>er</strong> hendes skuld<strong>er</strong> ell<strong>er</strong> mund,<br />
før<strong>er</strong> kun i yd<strong>er</strong>st begrænset<br />
omfang til ny digtning hos den<br />
aldrende digt<strong>er</strong>, <strong>og</strong> snar<strong>er</strong>e til lede<br />
i hans portræt), har Kirchhoffs<br />
roman <strong>ikke</strong> givet anledning til.<br />
Den tyske kritik har <strong>ikke</strong> la<strong>det</strong> sig<br />
anfægte <strong>og</strong> men<strong>er</strong> stadigvæk, at<br />
Kirchhoffs hovedværk <strong>er</strong> »Parlando«.<br />
Det skulle ifølge klapteksten<br />
på denne b<strong>og</strong> være på vej i dansk<br />
ov<strong>er</strong>sættelse. Det s<strong>er</strong> vi frem til.<br />
Men fung<strong>er</strong><strong>er</strong> den da <strong>ikke</strong> på<br />
sine egne præmiss<strong>er</strong>, som knaldroman?<br />
Jo, <strong>det</strong> synes jeg nok, selv<br />
om jeg næppe <strong>er</strong> den rette til at<br />
udtale mig. Forhol<strong>det</strong> mellem lejemord<strong>er</strong>en<br />
Holdt <strong>og</strong> luksuslud<strong>er</strong>en<br />
Lou har en vis intensitet, <strong>og</strong> jeg<br />
kan godt lide den kejtede privat<strong>det</strong>ektiv,<br />
Feu<strong>er</strong>bach, <strong>og</strong> hans flirt<br />
med sin kvindelig chef. Handlingen<br />
skal (kan?) <strong>ikke</strong> ref<strong>er</strong><strong>er</strong>es, den<br />
går ov<strong>er</strong> stok <strong>og</strong> sten <strong>og</strong> <strong>er</strong> temmelig<br />
svær at følge med i, men i<br />
slutsekvensen samles alle handlingstråde<br />
i en natscene på Gardasøen,<br />
<strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> både stemningsfuldt<br />
<strong>og</strong> flot lavet. Jo, Kirchhoff<br />
kan sit håndværk, <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> dobbeltheden<br />
mellem på den ene side<br />
at leve op til <strong>og</strong> på den anden side<br />
parodi<strong>er</strong>e litt<strong>er</strong>aturbranchens krav,<br />
d<strong>er</strong> udgør b<strong>og</strong>ens charme. Plottets<br />
omdrejningspunkt <strong>er</strong> et stjålet (fiktivt?)<br />
billede af Picasso forestillende<br />
n<strong>og</strong>le mennesk<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> i b<strong>og</strong>stavelig<br />
forstand skid<strong>er</strong> på <strong>det</strong> hele.<br />
Et billede, d<strong>er</strong> forventes at kunne<br />
indbringe besidd<strong>er</strong>en mange million<strong>er</strong><br />
euro. Det <strong>er</strong> et velvalgt symbol,<br />
på grænsen mellem den komm<strong>er</strong>cielle<br />
spekulation <strong>og</strong> den groteske<br />
parodi.<br />
Ligesom Kirchhoffs egen<br />
b<strong>og</strong>.<br />
Foto: Cato Lein<br />
ved socialt samvær. Socialt samvær<br />
af den art, som nu en biskop<br />
<strong>og</strong> et rigsdagsmedlem i Sv<strong>er</strong>ige på<br />
den tid må deltage i.<br />
Man må tro, at tilstanden af<br />
lede <strong>og</strong> begyndende afvikling af<br />
livet — begyndende udvakling<br />
som den danske digt<strong>er</strong> Hans-<br />
Jørgen Nielsen engang døbte en
anden sag med et godt ord, som<br />
<strong>og</strong>så kan anvendes om den sammenhæng,<br />
d<strong>er</strong> h<strong>er</strong> <strong>er</strong> tale om —<br />
når sit maksimum ved tvangsindlæggelse<br />
på en galeanstalt i Slesvig<br />
i <strong>det</strong> h<strong>er</strong>rens år 1840.<br />
Fra <strong>det</strong>te ophold på galeanstalt<br />
seks år før han dør <strong>og</strong> antagelig må<br />
være kommet sig fra, så han kan<br />
være b<strong>er</strong>edt til sin egen død i 1856<br />
hjemme i Sv<strong>er</strong>ige <strong>og</strong> stilling, stamm<strong>er</strong><br />
godt <strong>og</strong> vel en tredjedel af<br />
romanen. Læs<strong>er</strong>en præsent<strong>er</strong>es for<br />
anstaltlæg<strong>er</strong>nes notat<strong>er</strong> <strong>og</strong> protokoll<strong>er</strong><br />
omkring den indlagte<br />
biskop. Som nok <strong>er</strong> blevet tvangsindlagt<br />
af en grund, man <strong>ikke</strong> som<br />
læs<strong>er</strong> får indblik i, men langt fra<br />
<strong>er</strong> rablende gal ell<strong>er</strong> forrykt. Blot<br />
træt til døden, som han selv gentag<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> til stadighed.<br />
Forspillet fra 1834-35 til indlæggelse<br />
<strong>og</strong> sammenbrud optag<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> meste af romanens plads. For<br />
<strong>det</strong> meste <strong>er</strong> man som læs<strong>er</strong> inden<br />
i biskoppens hoved, hvor irrelevante<br />
skuld<strong>er</strong>parti<strong>er</strong> fra <strong>det</strong> netop<br />
afsluttede forhold til lægefruen<br />
tru<strong>er</strong> med at gøre ham absent i de<br />
sammenhænge, hvor han til stadighed<br />
<strong>er</strong> indlagt af situation <strong>og</strong><br />
titel til at komme med bevingede<br />
ord. Hvor han <strong>er</strong> indlagt til at deltage<br />
i <strong>det</strong> menneskelige samvær.<br />
Som led<strong>er</strong> — med nutidens hæslige<br />
metafor, d<strong>er</strong> mind<strong>er</strong> om nazitid,<br />
for den slags.<br />
Ikke som anonym, men som<br />
an<strong>er</strong>kendt romantisk digt<strong>er</strong> <strong>og</strong> titulær<br />
biskop må han deltage, <strong>og</strong> han<br />
kan <strong>ikke</strong> holde <strong>det</strong> ud. For <strong>hvad</strong> <strong>er</strong><br />
selv et svensk smörgåsbord mod<br />
glødende rønnebær, bluesen ved<br />
septemb<strong>er</strong>s — <strong>og</strong> oktob<strong>er</strong>s —<br />
iøjnespringende blåhed? Nok falmes<br />
d<strong>er</strong> i skov <strong>og</strong> blandt mennesk<strong>er</strong>,<br />
men stamm<strong>er</strong>ne står endnu<br />
<strong>og</strong> de m<strong>er</strong>e end halvtredsårige ligg<strong>er</strong><br />
endnu <strong>ikke</strong> i graven. Men s<strong>er</strong><br />
den nævnte glød <strong>og</strong> blå-hed <strong>og</strong><br />
mærk<strong>er</strong> den i d<strong>er</strong>es sjæl, så et ungdommeligt<br />
skuld<strong>er</strong>parti stadig kan<br />
fange én ind. Så man kan blive<br />
off<strong>er</strong> d<strong>er</strong>for <strong>og</strong> momentant havne<br />
på galeanstalt, endda i Slesvig.<br />
Svensk<strong>er</strong>ne, i hv<strong>er</strong>t fald borg<strong>er</strong>skab<br />
<strong>og</strong> embedsstand, lev<strong>er</strong> ov<strong>er</strong>dådigt<br />
i tiden. Ved smörgåsbordene<br />
dr<strong>ikke</strong>s d<strong>er</strong> tæt <strong>og</strong> lovligt, som<br />
Bellman (1740-1795) har sunget<br />
om <strong>det</strong> i gen<strong>er</strong>ationen før Tegnér.<br />
Og melankolien hør<strong>er</strong> sig nu<br />
engang til, som hos Bellmann.<br />
»Rønnebærene glød<strong>er</strong>« giv<strong>er</strong> læs<strong>er</strong>en<br />
et fabelagtigt tidsbillede. Fra<br />
en tid, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> så fj<strong>er</strong>n endda<br />
fra vores. Den være d<strong>er</strong>for anbefalet<br />
på dét mest glødende, som en<br />
fattig kritik<strong>er</strong> nu kan svinge sig op<br />
til.<br />
Hove<strong>det</strong> koldt<br />
<strong>og</strong> hj<strong>er</strong>tet…?<br />
Selma Lag<strong>er</strong>löf<br />
Mårbacka<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Anna Marie Bj<strong>er</strong>g<br />
504 sid<strong>er</strong>, 398 kr.<br />
Gyldendal<br />
Anmeldt af Martin Deichmann<br />
Naiv fortælleglæde, moralisme<br />
ell<strong>er</strong> sofistik<strong>er</strong>et isbj<strong>er</strong>gsteknik?<br />
Etikett<strong>er</strong>ne på Selma Lag<strong>er</strong>löfs forfatt<strong>er</strong>skab<br />
har gennem<br />
tiden været skiftende.<br />
Først ude var Oscar<br />
Lev<strong>er</strong>tin, som i<br />
»Svenska gestalt<strong>er</strong>«<br />
(1903) analys<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
»Gösta B<strong>er</strong>lings saga«,<br />
»Antikrist mirakl<strong>er</strong>« <strong>og</strong><br />
»J<strong>er</strong>usalem«. Han talte<br />
om ’hj<strong>er</strong>tets enfold’ <strong>og</strong><br />
’naiv kvindefantasi’,<br />
men <strong>og</strong>så beundrende<br />
om Lag<strong>er</strong>löfs friskhed<br />
<strong>og</strong> stilistiske særpræg. I<br />
samme spor fulgte den<br />
tyske litt<strong>er</strong>at Walt<strong>er</strong><br />
B<strong>er</strong>endsohns store<br />
Lag<strong>er</strong>löfmon<strong>og</strong>rafi fra<br />
1932. B<strong>er</strong>endsohn tolk<strong>er</strong><br />
forfatt<strong>er</strong>skabet ind i<br />
en mundtlig fortælletradition<br />
<strong>og</strong> peg<strong>er</strong> på<br />
slægtskabet med både<br />
de islandske saga<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
Ibsens »Pe<strong>er</strong> Gynt«.<br />
Lag<strong>er</strong>löfs naive stil —<br />
<strong>det</strong> mundtligt bondske<br />
— fornægt<strong>er</strong> sig således<br />
<strong>ikke</strong>, men har med indplac<strong>er</strong>ingen<br />
i litt<strong>er</strong>aturhistoriens hi<strong>er</strong>arki fået<br />
fast grund und<strong>er</strong> fødd<strong>er</strong>ne. Andre<br />
parametre i Lag<strong>er</strong>löfreceptionen<br />
har været forfatt<strong>er</strong>ens samfundsengagement<br />
<strong>og</strong> rolle i kvindesagen.<br />
Og att<strong>er</strong> andre hendes psykol<strong>og</strong>iske<br />
indsigt <strong>og</strong> evne til at fremstille<br />
mørke sid<strong>er</strong> med lyse. Fl<strong>er</strong>e bi<strong>og</strong>rafi<strong>er</strong><br />
har set dagens lys: f.eks.<br />
Elin Wägn<strong>er</strong>s indfølende »Selma<br />
Lag<strong>er</strong>löf« (1942-43) <strong>og</strong> Henrik<br />
Wivels »Snedronningen« (1988).<br />
Sidstnævnte <strong>er</strong> en — til H.C.<br />
And<strong>er</strong>sen-eventyret allud<strong>er</strong>ende<br />
— læsning af forfatt<strong>er</strong>ens ind<strong>er</strong>ste<br />
selv. Issplint<strong>er</strong> i øjnene result<strong>er</strong><strong>er</strong> i<br />
en kølig, distanc<strong>er</strong>et livsholdning<br />
— i Wivels læsning fravælg<strong>er</strong> Lag<strong>er</strong>löf<br />
livet til fordel for forfatt<strong>er</strong>rollen.<br />
I en i øvrigt kritisk kommentar<br />
til Wivels b<strong>og</strong> hedd<strong>er</strong> <strong>det</strong> i<br />
Vivi Edströms guide til forfatt<strong>er</strong>skabet,<br />
»Selma Lag<strong>er</strong>löf«, fra 1991:<br />
»I hans drastiske bildspråk förvandles<br />
hon slutligen till en förtorkad<br />
mumie innesluten i den<br />
vittkalkade grav som hon själv<br />
murat åt sig i Mårbacka«.<br />
Netop <strong>hvad</strong> gæld<strong>er</strong> »Mårbacka«<br />
kan man nok følge Wivel en god<br />
del af vejen. Nok <strong>er</strong> tril<strong>og</strong>ien et<br />
h<strong>er</strong>ligt sammensurium af värmlandske<br />
barndomsmind<strong>er</strong> <strong>og</strong> tilhørende<br />
spr<strong>og</strong>brug — mundtligheden<br />
fornægt<strong>er</strong> sig <strong>ikke</strong> — men<br />
den <strong>er</strong> <strong>og</strong>så uendelig trist <strong>og</strong> mærkeligt<br />
uafsluttet. Ell<strong>er</strong> indesluttet<br />
<strong>og</strong> uforløst kunne man måske sige.<br />
Jeg fald<strong>er</strong> pladask for konstruktionen,<br />
for Lag<strong>er</strong>löfs eminente evne<br />
til at fremstille <strong>er</strong>indringsglimt <strong>og</strong><br />
(roman)<br />
Den nyov<strong>er</strong>satte »Mårbacka«-tril<strong>og</strong>i lad<strong>er</strong> svaret blæse i eft<strong>er</strong>årsvinden<br />
situation<strong>er</strong>. Barndomshjemmet<br />
Mårbacka, <strong>det</strong>s bebo<strong>er</strong>e <strong>og</strong> gæst<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> den øvrige lokalbefolkning<br />
fremstår levende, runde <strong>og</strong> af kød<br />
& blod. Men samtidig i den omgivende<br />
store fortælling, d<strong>er</strong> skal<br />
bygge bro mellem glimtene, fremtræd<strong>er</strong><br />
figur<strong>er</strong>ne blot som skabelon<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> arketyp<strong>er</strong>. Endda floskl<strong>er</strong>.<br />
Som læsningen skrid<strong>er</strong> frem, bliv<strong>er</strong><br />
jeg m<strong>er</strong>e <strong>og</strong> m<strong>er</strong>e forstemt<br />
ov<strong>er</strong>, at d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> rigtigt sk<strong>er</strong> n<strong>og</strong>et<br />
med figur<strong>er</strong>ne. At de tilsyneladende<br />
<strong>ikke</strong> udvikl<strong>er</strong><br />
sig and<strong>er</strong>ledes end<br />
eft<strong>er</strong> <strong>det</strong> forudbestemte<br />
mønst<strong>er</strong>. Hvorvidt problemet<br />
relat<strong>er</strong><strong>er</strong> sig til<br />
genren — til <strong>det</strong> at skrive<br />
en selvbi<strong>og</strong>rafisk roman,<br />
d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> vil være selvbi<strong>og</strong>rafisk<br />
— ell<strong>er</strong> til den af<br />
Wivel opsporede livsfornægtelse,<br />
har jeg svært<br />
ved at vurd<strong>er</strong>e. Men <strong>det</strong><br />
påvirk<strong>er</strong> teksten, at den<br />
på én gang vil være afklaret<br />
<strong>og</strong> fyldt med barnlig<br />
forundring. Og når<br />
Lag<strong>er</strong>löf und<strong>er</strong>vejs skift<strong>er</strong><br />
synsvinkel <strong>og</strong> fra begyndelsen<br />
af del 2, »Et barns<br />
<strong>er</strong>indring<strong>er</strong>«, fortæll<strong>er</strong> i<br />
første p<strong>er</strong>son, opstår d<strong>er</strong><br />
decid<strong>er</strong>et konflikt<strong>er</strong> mellem<br />
de to position<strong>er</strong>. Af<br />
<strong>og</strong> til result<strong>er</strong><strong>er</strong> konflikten<br />
i indsigt <strong>og</strong> yd<strong>er</strong>lig<strong>er</strong>e<br />
afrunding af figur<strong>er</strong>ne.<br />
Andre gange blot i ufrivillig<br />
komik.<br />
Enhv<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> flasket op med<br />
»Nils Holg<strong>er</strong>ssons vidund<strong>er</strong>lige<br />
rejse«, ell<strong>er</strong> midl<strong>er</strong>tidigt <strong>er</strong> forstummet<br />
ov<strong>er</strong> »Kejs<strong>er</strong>en af Portugalien«,<br />
forvent<strong>er</strong> sig meget af<br />
Selma Lag<strong>er</strong>löf. For meget måske<br />
når man giv<strong>er</strong> sig i kast med »Mårbacka«.<br />
Tril<strong>og</strong>ien <strong>er</strong> fin læsning,<br />
men jeg ville ønske, at Lag<strong>er</strong>löf<br />
havde tildigtet sit liv lidt m<strong>er</strong>e.<br />
Tænk hvis lille Selma var endt<br />
som linedans<strong>er</strong> i ste<strong>det</strong> for skolelær<strong>er</strong>inde<br />
<strong>og</strong> Nobelpristag<strong>er</strong>.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 27
(roman)<br />
A.S. Byatt<br />
Korte liv<br />
28<br />
Ars longa<br />
(The Bi<strong>og</strong>raph<strong>er</strong>’s Tale)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Claus Bech<br />
304 sid<strong>er</strong>, 298 kr.<br />
Gyldendal<br />
Anmeldt af<br />
Claus Schatz-Jakobsen<br />
For meget kunst <strong>og</strong> for lidt liv i Byatts seneste roman<br />
»Ars longa, vita brevis«, hedd<strong>er</strong><br />
et af de vel nok kendteste citat<strong>er</strong><br />
fra den rom<strong>er</strong>ske digt<strong>er</strong>-filosof<br />
Seneca. Det <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> fordi hans aforisme<br />
n<strong>og</strong>ensinde nævnes i den<br />
britiske forfatt<strong>er</strong> A.S. Byatts seneste<br />
roman i Claus Bechs kongeniale<br />
danske ov<strong>er</strong>sættelse, <strong>og</strong> min<br />
Seneca-association bygg<strong>er</strong> vel <strong>og</strong>så<br />
kun på <strong>det</strong> faktum at den engelske<br />
originaltitel <strong>er</strong> blevet til den lidt<br />
pudsige danske titel »Korte liv«.<br />
Ikke desto mindre kunne Senecas<br />
aforisme meget vel stå som ov<strong>er</strong>skrift<br />
for denne roman. Dens<br />
hovedp<strong>er</strong>son, den fall<strong>er</strong>ede Ph.d.stud<strong>er</strong>ende<br />
Phineas G. Nanson,<br />
kast<strong>er</strong> sig nemlig ud i <strong>det</strong> projekt<br />
at skrive en bi<strong>og</strong>rafi ov<strong>er</strong> den afdøde<br />
<strong>og</strong> stort set ukendte bi<strong>og</strong>rafiforfatt<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> litt<strong>er</strong>at Scholes Destry-<br />
Scholes, men løb<strong>er</strong> i sit <strong>det</strong>ektiviske<br />
arbejde med at rekonstru<strong>er</strong>e<br />
hans liv <strong>og</strong> værk vild i en labyrint<br />
af korte, fragment<strong>er</strong>ede liv d<strong>er</strong><br />
eft<strong>er</strong> mine begreb<strong>er</strong> bliv<strong>er</strong> til lang,<br />
alt for lang, kunst. Man kunne<br />
ønske sig at <strong>det</strong> havde været<br />
omvendt: m<strong>er</strong>e liv, mindre tekst,<br />
ell<strong>er</strong> i hv<strong>er</strong>t fald mindre tekst d<strong>er</strong><br />
tynges af abstraktion<strong>er</strong> <strong>og</strong> filosofiske<br />
refleksion<strong>er</strong>.<br />
Det begynd<strong>er</strong> ell<strong>er</strong>s rigtig lovende,<br />
med at Phineas, som <strong>er</strong> fortæll<strong>er</strong><br />
af sin egen historie, opgiv<strong>er</strong> sit<br />
post-strukturalistiske Ph.d.-projekt,<br />
led <strong>og</strong> ked af de avanc<strong>er</strong>ede<br />
litt<strong>er</strong>aturteori<strong>er</strong>s evindelige fortolkningstvang.<br />
I sin længsel eft<strong>er</strong><br />
et liv fuldt af ting <strong>og</strong> på anbefaling<br />
af en vejled<strong>er</strong> kast<strong>er</strong> han sig ov<strong>er</strong><br />
Scholes Destry-Scholes’ trebinds<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
bi<strong>og</strong>rafi om den victorianske historik<strong>er</strong>,<br />
diplomat, naturvidenskabsmand<br />
<strong>og</strong> digt<strong>er</strong> Elm<strong>er</strong> Bole. Phineas<br />
har hidtil som ov<strong>er</strong>bevist poststrukturalist<br />
foragtet bi<strong>og</strong>rafi-genren,<br />
men klør i fravær af et m<strong>er</strong>e<br />
positivt formål med sit liv på med<br />
krum hals. Hans læsning af Elm<strong>er</strong><br />
Bole-bi<strong>og</strong>rafien mætt<strong>er</strong> imidl<strong>er</strong>tid<br />
<strong>ikke</strong> hans appetit på liv ell<strong>er</strong><br />
kendsg<strong>er</strong>ning<strong>er</strong> om Destry-Scholes,<br />
tværtimod, den skærpes kun.<br />
Faktisk så meget at han beslutt<strong>er</strong><br />
sig for at skrive Destry-Scholes’<br />
bi<strong>og</strong>rafi. Af sin vejled<strong>er</strong> får han<br />
<strong>det</strong> første kildemat<strong>er</strong>iale, Scholes’<br />
forelæsningsnot<strong>er</strong> til et foredrag<br />
han holdt i 1959 om bi<strong>og</strong>rafiens<br />
kunst. Hans egen eft<strong>er</strong>lysning i<br />
»Times Lit<strong>er</strong>ary Supplement« af<br />
suppl<strong>er</strong>ende oplysning<strong>er</strong> om<br />
Omslag af Mark Airs<br />
Destry-Scholes, d<strong>er</strong> vistnok druknede<br />
i Malstrømmen ud for Lofoten<br />
i Norge, giv<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> i første<br />
omgang n<strong>og</strong>et resultat. Det gør til<br />
gengæld en henvendelse til <strong>det</strong><br />
forlag d<strong>er</strong> udgav Scholes’ bøg<strong>er</strong>.<br />
H<strong>er</strong>fra modtag<strong>er</strong> han en pakke<br />
med tre dokument<strong>er</strong>, forfattet af<br />
Scholes, som hv<strong>er</strong> for sig, vis<strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
sig, <strong>er</strong> semi-fiktive udkast til bi<strong>og</strong>rafi<strong>er</strong><br />
ov<strong>er</strong> henholdsvis Carl<br />
Linné, Francis Galton <strong>og</strong> Henrik<br />
Ibsen — »en taksonom, en statistik<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> en dramatik<strong>er</strong>«, som Phineas<br />
sig<strong>er</strong>. Meget forskellige p<strong>er</strong>son<strong>er</strong>,<br />
<strong>og</strong> alligevel sammenlignelige<br />
d<strong>er</strong>ved at de alle tre var store<br />
systematik<strong>er</strong>e.<br />
H<strong>er</strong> begynd<strong>er</strong> <strong>det</strong> at gå skævt.<br />
De tre dokument<strong>er</strong>, som fyld<strong>er</strong> en<br />
fj<strong>er</strong>dedel af romanen, aftrykkes i<br />
d<strong>er</strong>es helhed, <strong>og</strong><br />
de <strong>er</strong> sandt for<br />
dyden <strong>ikke</strong> altid<br />
lige spændende<br />
læsning. På den<br />
anden side vidn<strong>er</strong><br />
de om en enormt<br />
belæst <strong>og</strong> kultiv<strong>er</strong>et<br />
forfatt<strong>er</strong> (hvilket<br />
und<strong>er</strong>støttes af<br />
Batts rituelle tak<br />
til gud <strong>og</strong> hv<strong>er</strong>mand<br />
i slutningen<br />
af b<strong>og</strong>en), men <strong>det</strong><br />
<strong>er</strong> netop h<strong>er</strong> problemet<br />
ligg<strong>er</strong>.<br />
Disse encyklopædisketekst-konstruktion<strong>er</strong>,<br />
som<br />
man <strong>og</strong>så kend<strong>er</strong><br />
fra andre af Byatts<br />
roman<strong>er</strong> <strong>og</strong> fortælling<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> ofte<br />
impon<strong>er</strong>es af, indfældes<br />
nemlig<br />
aldrig i en fortælling<br />
hvor stof <strong>og</strong><br />
form afstemmes<br />
eft<strong>er</strong> hinanden.<br />
Meget bedre bliv<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> <strong>ikke</strong> da<br />
Phineas endelig<br />
får svar på sin annonce i »Times<br />
Lit<strong>er</strong>ary Supplement«, endda fra<br />
Destry-Scholes’ niece, V<strong>er</strong>a Alphage,<br />
som d<strong>og</strong> aldrig mødte manden,<br />
endsige ved hvordan han så<br />
ud. Hun bidrag<strong>er</strong> til Phineas’ projekt<br />
med en række af onklens<br />
effekt<strong>er</strong>, bl.a. to skotøjsæsk<strong>er</strong>, den<br />
ene fuld af fot<strong>og</strong>rafi<strong>er</strong>, den anden<br />
med en ov<strong>er</strong>dådighed af kartotekskort,<br />
som Phineas begynd<strong>er</strong> at<br />
numm<strong>er</strong><strong>er</strong>e <strong>og</strong> systematis<strong>er</strong>e.<br />
Samtidig fald<strong>er</strong> Phineas ved et<br />
tilfælde i med en kvindelig svensk<br />
naturforsk<strong>er</strong> <strong>og</strong> eksp<strong>er</strong>t i bibestøvningens<br />
økol<strong>og</strong>i, Fulla Biefeld<br />
(’full o’ beef’? — Batts valg af<br />
navne til sine p<strong>er</strong>son<strong>er</strong> <strong>er</strong> sjældent<br />
uskyldige ell<strong>er</strong> uden symbolik),<br />
som hjælp<strong>er</strong> ham med ov<strong>er</strong>sættels<strong>er</strong><br />
fra svensk <strong>og</strong> oplysning<strong>er</strong> om<br />
hendes landsmand, Carl Linné.<br />
Men til trods for systematik, ov<strong>er</strong>sættels<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> tydning af tegn bliv<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> gradvist tydelig<strong>er</strong>e for Phineas<br />
at Linné, Galton <strong>og</strong> Ibsen var ligeså<br />
uhåndt<strong>er</strong>lige størrels<strong>er</strong> for Scholes<br />
som Scholes <strong>er</strong> for ham selv.<br />
Således udspændt mellem to<br />
kvind<strong>er</strong>, den smukke, mørke V<strong>er</strong>a<br />
<strong>og</strong> <strong>det</strong> lyslokkede en<strong>er</strong>gibundt<br />
Fulla, som han begge indled<strong>er</strong> forhold<br />
til, <strong>og</strong> til ov<strong>er</strong>flod med bøsseparret<br />
Erik <strong>og</strong> Christophe som<br />
arbejdsgiv<strong>er</strong>e på rejsebureauet<br />
Puck’s Girdle <strong>og</strong> et bi<strong>og</strong>rafisk projekt,<br />
d<strong>er</strong> skrid<strong>er</strong> und<strong>er</strong> ham, har<br />
Phineas endelig retning mod den<br />
konkrete, særdeles kødelige virkelighed,<br />
som han har længtes eft<strong>er</strong>,<br />
om end man fornemm<strong>er</strong> en vis<br />
blufærdighed hos ham med hensyn<br />
til hans egen p<strong>er</strong>son. Han<br />
bedyr<strong>er</strong> således et sted at han <strong>ikke</strong><br />
skriv<strong>er</strong> selvbi<strong>og</strong>rafi <strong>og</strong> kun benytt<strong>er</strong><br />
første p<strong>er</strong>son fordi <strong>det</strong> giv<strong>er</strong><br />
ham mulighed for at sige n<strong>og</strong>et<br />
han <strong>er</strong> sikk<strong>er</strong> på. Sen<strong>er</strong>e <strong>er</strong>kend<strong>er</strong><br />
han d<strong>og</strong> at hans historie på grund<br />
af Destry-Scholes’ fravær bliv<strong>er</strong> til<br />
en beskrivelse af hans egen tilstedeværelse,<br />
altså en selvbi<strong>og</strong>rafisk<br />
b<strong>er</strong>etning om hans ankomst til den<br />
historie han fortæll<strong>er</strong>, såvel som<br />
til livet som sådan i al <strong>det</strong>s kompleksitet.<br />
Men Phineas’ ankomst<br />
til naturen <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong>otiske liv med<br />
skiftevis V<strong>er</strong>a <strong>og</strong> Fulla <strong>og</strong> hans<br />
endelige opgivelse af <strong>det</strong> akademiske<br />
liv <strong>og</strong> bi<strong>og</strong>rafi-projektet virk<strong>er</strong><br />
som en sært uforløst slutning på<br />
romanen, som om den end<strong>er</strong> fordi<br />
d<strong>er</strong> bare <strong>ikke</strong> var fl<strong>er</strong>e sid<strong>er</strong> at<br />
skrive på. Den følelse af frustration<br />
man som læs<strong>er</strong> sidd<strong>er</strong> med ved<br />
endt læsning må være en utilsigtet<br />
pointe ved denne roman, som<br />
næppe kan tælles blandt Batts<br />
hovedværk<strong>er</strong>.
Se, mor, uden hænd<strong>er</strong>!<br />
Jonathan Safran Fo<strong>er</strong><br />
Alt bliv<strong>er</strong> oplyst<br />
Kritik<strong>er</strong>(skam)rost debutroman af lovende <strong>og</strong> løft<strong>er</strong>ig,<br />
men næppe genial, ung am<strong>er</strong>ikansk forfatt<strong>er</strong><br />
(Ev<strong>er</strong>ything Is Illuminated)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Jan Hansen<br />
320 sid<strong>er</strong>, 298 kr.<br />
Tid<strong>er</strong>ne Skift<strong>er</strong><br />
Anmeldt af Tore Rye And<strong>er</strong>sen<br />
D<strong>er</strong> spares <strong>ikke</strong> på sup<strong>er</strong>lativ<strong>er</strong>ne i<br />
den int<strong>er</strong>nationale presses reception<br />
af »Alt bliv<strong>er</strong> oplyst«, den unge<br />
am<strong>er</strong>ikanske forfatt<strong>er</strong> Jonathan<br />
Safran Fo<strong>er</strong>s (f. 1977) debutroman.<br />
»En sprudlende <strong>og</strong> vidund<strong>er</strong>lig<br />
roman,« sagde f.eks. koryfæet<br />
Joyce Carol Oates, mens <strong>det</strong> sæd-<br />
Omslag af Michaela Clante Bendixsen<br />
vanligvis koldblodige <strong>og</strong> kons<strong>er</strong>vative<br />
The Times’ anmeld<strong>er</strong> gav<br />
romanen følgende skudsmål: »Et<br />
genialt værk. En helt ny slags<br />
roman... eft<strong>er</strong> den vil intet være<br />
som før«. Hype-maskinen <strong>er</strong> et<br />
frygtindgydende — ja nærmest<br />
sublimt — syn, når den som i<br />
tilfæl<strong>det</strong> Fo<strong>er</strong> kør<strong>er</strong> d<strong>er</strong>udad i<br />
fuldt (selv-)sving. Men <strong>hvad</strong> kan<br />
han så egentlig, denne unge knøs,<br />
d<strong>er</strong> angiveligt skrev <strong>det</strong> første<br />
udkast til <strong>det</strong>te ’geniale værk’, da<br />
han kun var 19 år?<br />
K<strong>er</strong>nen i romanen <strong>er</strong> hovedp<strong>er</strong>sonen<br />
Jonathan Safran Fo<strong>er</strong>s søgen<br />
eft<strong>er</strong> sine rødd<strong>er</strong>. Bevæbnet med<br />
nysg<strong>er</strong>righed <strong>og</strong> en stak gamle<br />
fotos drag<strong>er</strong> han til Ukraine for at<br />
lede eft<strong>er</strong> den smukke unge kvinde,<br />
d<strong>er</strong> und<strong>er</strong> 2. V<strong>er</strong>denskrig skulle<br />
have red<strong>det</strong> Jonathans bedstefar<br />
fra nazist<strong>er</strong>ne. Und<strong>er</strong> sin færd gennem<br />
et udpint, postsovjetisk<br />
Ukraine får han hjælp af den unge<br />
ukrainske ’tolk’ Alex <strong>og</strong> dennes<br />
bedstefar. Romanen <strong>er</strong> sammensat<br />
af Alex’ beskrivels<strong>er</strong> af d<strong>er</strong>es søgen,<br />
af Jonathans fortælling om<br />
den jødiske Safran-slægts historie<br />
fra 1700-tallet til 2. V<strong>er</strong>denskrig, af<br />
Alex’ breve til Jonathan, hvori han<br />
komment<strong>er</strong><strong>er</strong> Jonathans fortælling,<br />
<strong>og</strong> endelig Jonathans egne kommentar<strong>er</strong><br />
til Alex’ fortælling.<br />
Som sådan <strong>er</strong> romanen en<br />
ov<strong>er</strong>ordentlig ambitiøst anlagt<br />
dial<strong>og</strong>isk konstruktion; en<br />
trestrenget fortælling, d<strong>er</strong><br />
strækk<strong>er</strong> sig ov<strong>er</strong> fl<strong>er</strong>e hundrede<br />
år <strong>og</strong> i en kombination<br />
af odyssé, krønike <strong>og</strong> brevroman<br />
b<strong>er</strong>ør<strong>er</strong> tema<strong>er</strong> som<br />
historie <strong>og</strong> hukommelse, kærlighed,<br />
familie <strong>og</strong> identitet.<br />
Med sin nedtoning af postmod<strong>er</strong>nismens<br />
løsslupne<br />
humor, sin fokus på familien<br />
<strong>og</strong> sin inddragelse af forfatt<strong>er</strong>ens<br />
egen identitet inden for<br />
fiktionens ramm<strong>er</strong> indskriv<strong>er</strong><br />
Fo<strong>er</strong>s roman sig i den postironiske<br />
gen<strong>er</strong>ation af forfatt<strong>er</strong>e,<br />
d<strong>er</strong> inklud<strong>er</strong><strong>er</strong> David<br />
Fost<strong>er</strong> Wallace, Rick Moody,<br />
Jonathan Franzen, Dave Egg<strong>er</strong>s<br />
<strong>og</strong> Jeffrey Eugenides.<br />
Især de to sidstnævnte forfatt<strong>er</strong>e<br />
synes at have meget tilfælles<br />
med Fo<strong>er</strong>, hvis roman<br />
mind<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> så lidt om Eugenides’<br />
krønike-cum-samtidsroman<br />
»Middlesex«.<br />
Alex’ del af »Alt bliv<strong>er</strong> oplyst«<br />
— nutidsdelen — <strong>er</strong> klart den<br />
mest vellykkede. Det skyldes <strong>ikke</strong><br />
mindst <strong>det</strong> spr<strong>og</strong>, den <strong>er</strong> skrevet i.<br />
Alex <strong>er</strong> en begavet ukrainsk knægt<br />
med en tyk ordb<strong>og</strong>, men uden <strong>det</strong><br />
helt store spr<strong>og</strong>øre ell<strong>er</strong> <strong>er</strong>faring i<br />
at tale engelsk. Alex’ ’avsnit’ <strong>er</strong><br />
således skrevet i et vidund<strong>er</strong>ligt<br />
grimt, knirkende spr<strong>og</strong>, d<strong>er</strong> udgør<br />
en skønsom blanding af antikv<strong>er</strong>ede<br />
fras<strong>er</strong> <strong>og</strong> decid<strong>er</strong>ede misforståels<strong>er</strong>,<br />
<strong>og</strong> som rumm<strong>er</strong> egne poetiske<br />
kvalitet<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> kun delvist ind-<br />
fanges i Jan Hansens ell<strong>er</strong>s kompetente<br />
ov<strong>er</strong>sættelse.<br />
M<strong>er</strong>e problematiske <strong>er</strong> de ambitiøse<br />
krønikeafsnit, hvor Fo<strong>er</strong><br />
rekonstru<strong>er</strong><strong>er</strong> slægtens historie.<br />
Disse afsnit <strong>er</strong> holdt i et eft<strong>er</strong>hånden<br />
fortærsket magisk-realistisk<br />
toneleje, tilsat en god dosis skrifttematik<br />
<strong>og</strong> kæk leg med genr<strong>er</strong>.<br />
Krønikedelen lid<strong>er</strong> af de børnesygdomme,<br />
d<strong>er</strong> plag<strong>er</strong> mange debutroman<strong>er</strong>:<br />
Forfatt<strong>er</strong>en har så travlt<br />
med at vise, <strong>hvad</strong> han kan (se,<br />
mor, uden hænd<strong>er</strong>!), med at opstille<br />
tankevækkende symmetri<strong>er</strong>,<br />
filosof<strong>er</strong>e ov<strong>er</strong> tilværelsens genvordighed<strong>er</strong>,<br />
arrang<strong>er</strong>e tekstlige<br />
festfyrværk<strong>er</strong>i<strong>er</strong> osv., at <strong>det</strong> hele<br />
hurtigt komm<strong>er</strong> til at virke en<br />
kende for konstru<strong>er</strong>et. Desuden<br />
stol<strong>er</strong> Fo<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> nok på sin læs<strong>er</strong>.<br />
Han har så travlt med at fremhæve<br />
<strong>og</strong> eksplicit<strong>er</strong>e alle de symmetri<strong>er</strong>,<br />
han talentfuldt har opstillet, at<br />
romanen indimellem får et lett<strong>er</strong>e<br />
doc<strong>er</strong>ende præg.<br />
Det største problem i slægtskrøniken<br />
<strong>er</strong> d<strong>og</strong> nok, at Fo<strong>er</strong> h<strong>er</strong><br />
stort set fraskriv<strong>er</strong> sig den humor,<br />
d<strong>er</strong> <strong>er</strong> hans største styrke som forfatt<strong>er</strong>.<br />
Han abonn<strong>er</strong><strong>er</strong> på <strong>det</strong> postironiske<br />
credo, d<strong>er</strong> — med Fo<strong>er</strong>s<br />
egne ord — hævd<strong>er</strong>, at »humor <strong>er</strong><br />
en måde at vige uden om <strong>er</strong>kendelsen<br />
af, hvor uhyggelig <strong>og</strong> vidund<strong>er</strong>lig<br />
v<strong>er</strong>den <strong>er</strong>«, <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
egentlig en skam. Ikke at d<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> mindste galt med patos. Fo<strong>er</strong><br />
demonstr<strong>er</strong><strong>er</strong> blot, at den <strong>er</strong> et<br />
svær<strong>er</strong>e værktøj at håndt<strong>er</strong>e end<br />
humor, <strong>og</strong> at den alt for ofte glid<strong>er</strong><br />
ov<strong>er</strong> i en modstandsløs sentimentalitet.<br />
Når Fo<strong>er</strong>s roman <strong>er</strong> værst, mind<strong>er</strong><br />
den om en usædvanlig ondskabsfuld<br />
<strong>og</strong> rammende parodi på<br />
værk<strong>er</strong> som Pet<strong>er</strong> Greenaways<br />
»The Pillow Book« <strong>og</strong> Jan Kjærstads<br />
»Tegn til kærlighed«, hvor<br />
trag<strong>ikke</strong>n drukn<strong>er</strong> i glyc<strong>er</strong>intår<strong>er</strong>,<br />
skrift på elskendes kroppe, klæge<br />
magisk-realistiske kliché<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
mangel på klædelig selvironi. Når<br />
den <strong>er</strong> bedst — i den urkomiske<br />
skildring af hovedp<strong>er</strong>son<strong>er</strong>nes<br />
skramlende odyssé — slår fortællingen<br />
gnist<strong>er</strong> <strong>og</strong> ov<strong>er</strong>bevis<strong>er</strong> læs<strong>er</strong>en<br />
om, at Fo<strong>er</strong> <strong>er</strong> et stort talent,<br />
d<strong>er</strong> har skrevet en løft<strong>er</strong>ig debut.<br />
Men et ’genialt værk’, <strong>det</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
altså <strong>ikke</strong>.<br />
(roman)<br />
Kan du lide at læse<br />
om god litt<strong>er</strong>atur?<br />
Så bestil et abonnement<br />
på <strong>Standart</strong>.<br />
For kun 210 kr. får du<br />
hele årgang 2004 lige<br />
ind ad brevsprækken!<br />
Ring på 8942 5176 —<br />
ell<strong>er</strong> mail til os på:<br />
redaktion@standart.nu<br />
Du kan selvfølgelig<br />
<strong>og</strong>så sende et ganske<br />
almindeligt postkort til:<br />
<strong>Standart</strong><br />
Langelandsgade 139<br />
8000 Århus C<br />
<strong>Standart</strong> bring<strong>er</strong> anmeldels<strong>er</strong><br />
af ny litt<strong>er</strong>atur —<br />
i et format, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> lige<br />
til at gemme.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 29
(kortprosa)<br />
Kristín Marja Baldursdóttir<br />
Mågelatt<strong>er</strong><br />
(Mávahlátur)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Áslaug Rögnvaldsdóttir<br />
287 sid<strong>er</strong>, 299 kr.<br />
PP Forlag<br />
Anmeldt af Trine Buhl<br />
Islandsk litt<strong>er</strong>atur har <strong>det</strong> med at<br />
afgive en umiskendelig duft af<br />
lava <strong>og</strong> varme kild<strong>er</strong>, når handlingen<br />
<strong>er</strong> forankret i <strong>det</strong> tågede <strong>og</strong><br />
særprægede islandske klima. »Mågelatt<strong>er</strong>«<br />
<strong>er</strong> med sin regnvejrsvåde<br />
skildring af <strong>det</strong> stille hv<strong>er</strong>dagsliv i<br />
et lille fisk<strong>er</strong>leje mellem hav <strong>og</strong><br />
lavamark ingen undtagelse.<br />
Historien udspill<strong>er</strong> sig i 1950’<strong>er</strong>ne<br />
i et <strong>ikke</strong>-navngivet, men alligevel<br />
genkendeligt islandsk lilleputmiljø,<br />
hvor sladd<strong>er</strong>en trives <strong>og</strong><br />
gør begivenhed<strong>er</strong> ud af en ell<strong>er</strong>s<br />
30<br />
Nostalgi <strong>og</strong> røre<br />
i lavamarken<br />
— islandsk provinsliv tilsat en knivspids krimi<br />
<strong>og</strong> et pund kvindesagsroman<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
begivenhedsløs eksistens. H<strong>er</strong> findes<br />
de sædvanlige drukmåse, borg<strong>er</strong>dyr<br />
<strong>og</strong> ungmø<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> aspir<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
til titlen som landsbyens skøjteprinsesse,<br />
men byen bebos <strong>og</strong>så af<br />
en gruppe hårdtslående kvind<strong>er</strong> i<br />
alle aldre, som hold<strong>er</strong> til und<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> samme tag i huset i Sunnugata.<br />
Vi komm<strong>er</strong> ind i historien på et<br />
tidspunkt, hvor køleskabet <strong>og</strong> oliefyret<br />
<strong>er</strong> nyeste teknol<strong>og</strong>iske landvinding<strong>er</strong><br />
i de små hjem. Det <strong>er</strong><br />
påskemorgen, <strong>og</strong> startskud<strong>det</strong><br />
lyd<strong>er</strong>, da romanens fortæll<strong>er</strong>, den<br />
12-årige pige Agga, i ensom vandring<br />
ved molen s<strong>er</strong> sin unge tante<br />
dukke frem af påskesolen. Freyja,<br />
som tanten hedd<strong>er</strong>, <strong>er</strong> vendt tilbage<br />
fra Am<strong>er</strong>ika eft<strong>er</strong> at være blevet<br />
enke, <strong>og</strong> hun genindtag<strong>er</strong> hurtigt<br />
sin plads i barndomshjemmet i<br />
Sunnugata, hvor Agga <strong>og</strong>så bor.<br />
Freyja ankomm<strong>er</strong> med kuff<strong>er</strong>t<strong>er</strong><br />
fulde af nylonstrømp<strong>er</strong> <strong>og</strong> kjol<strong>er</strong>,<br />
som var hun »en colaflaske, en<br />
åbenbaring«, som <strong>det</strong> hedd<strong>er</strong>, hvis<br />
vi lad<strong>er</strong> romanens fortæll<strong>er</strong> formul<strong>er</strong>e<br />
<strong>det</strong>. Det bliv<strong>er</strong> snart klart, at<br />
Freyjas hjemkomst vækk<strong>er</strong> sladd<strong>er</strong>en<br />
til live i den lille by, <strong>og</strong> at<br />
hendes tilstedeværelse vækk<strong>er</strong> furore<br />
<strong>og</strong> røre blandt misundelige<br />
kvind<strong>er</strong> <strong>og</strong> giftefærdige mænd.<br />
Det ville være synd at røbe<br />
meget m<strong>er</strong>e om handlingens gang,<br />
for <strong>det</strong> <strong>er</strong> hovedsagelig den, d<strong>er</strong><br />
sammen med romanens p<strong>er</strong>sonskildring<br />
gør »Mågelatt<strong>er</strong>« værd at<br />
læse. For den, d<strong>er</strong> alligevel skulle<br />
få lyst til at kaste sig ov<strong>er</strong> romanen,<br />
vent<strong>er</strong> gådefulde dødsfald,<br />
politiske kampråb, kærlighedsbilled<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> et kvindeligt rengøringsvanvid,<br />
d<strong>er</strong> gør en søndag aften i<br />
sofaen med et tæppe ov<strong>er</strong> benene i<br />
selskab med Agga <strong>og</strong> de andre<br />
kvind<strong>er</strong> til en god <strong>og</strong> behagelig<br />
oplevelse. Til de mindre gode<br />
sid<strong>er</strong> hør<strong>er</strong> de mange fejl i korrekturen<br />
<strong>og</strong> et spr<strong>og</strong>, d<strong>er</strong> alt for ofte<br />
benytt<strong>er</strong> sig af klichefyldte vending<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> nostalgisk fylgjet<strong>er</strong>minol<strong>og</strong>i.<br />
H<strong>er</strong>til komm<strong>er</strong> de lidt for<br />
mange <strong>og</strong> alt for alvorlige tema<strong>er</strong>,<br />
som kastes på banen, uden at skildringen<br />
af disse tema<strong>er</strong> synes at<br />
have været romanforfatt<strong>er</strong>ens<br />
egentlige ærinde.<br />
Man kunne have Krístin Marja<br />
Baldursdóttir mistænkt for at have<br />
villet skrive en god fortælling forankret<br />
i et bestemt udsnit af den<br />
islandske historie, <strong>og</strong> for at have<br />
Brevlange postkort nået<br />
frem i utide<br />
Tomsky<br />
Bortkomne postkort til ubekendt<br />
adressat<br />
64 sid<strong>er</strong>, 145 kr.<br />
Langtbortistan<br />
D<strong>er</strong> står på én gang for meget <strong>og</strong> for lidt i Tomskys postkort<br />
Anmeldt af Martin Deichmann<br />
Langtbortistan <strong>er</strong> et sted i <strong>det</strong><br />
gamle melankolske Centraleuropa.<br />
Et sted, hvorfra man send<strong>er</strong> triste,<br />
dybsindige rejsebreve. Sidd<strong>er</strong> på<br />
café <strong>og</strong> betragt<strong>er</strong> gadelamp<strong>er</strong><br />
akkompagn<strong>er</strong>et af keln<strong>er</strong>ens dæmpede<br />
snak med stamgæst<strong>er</strong> ved<br />
bardisken. Donau, rom<strong>er</strong>sk arki-<br />
tektur, Prags regnvåde gade <strong>og</strong> eksil<strong>er</strong>ede<br />
intellekt<strong>er</strong> i Istanbul. Dette<br />
velkendte Langtbortistan kan være<br />
en udmærket motor for nutidig<br />
skrift. Et sted, man på en gang kan<br />
ironis<strong>er</strong>e ov<strong>er</strong> <strong>og</strong> længes tilbage<br />
til.<br />
Langtbortistan <strong>er</strong> <strong>og</strong>så navnet<br />
på et dansk forlag, d<strong>er</strong> for ganske<br />
nylig har set dagens lys. To udgivels<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> <strong>det</strong> blevet til: »Patagonia«<br />
af Thomas Lind<strong>er</strong> Brox <strong>og</strong><br />
»Bortkomne postkort til ubekendt<br />
adressat« af pseudonymet Tomsky<br />
— begge orient<strong>er</strong>et mod tema<strong>er</strong>ne<br />
rejse <strong>og</strong> fravær. Og begge med<br />
intention om at opstille tableau<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> billedliggøre oplevels<strong>er</strong>.<br />
»Bortkomne postkort til ubekendt<br />
adressat« <strong>er</strong> en beskeden<br />
tekstsamling på et par-<strong>og</strong>-tres<br />
sid<strong>er</strong>. Det beskedne <strong>og</strong> kortfattede<br />
<strong>er</strong> jo naturligt givet i postkortets<br />
form, men samlingens tekst<strong>er</strong><br />
ov<strong>er</strong>hold<strong>er</strong> strengt taget <strong>ikke</strong> formali<strong>er</strong>ne.<br />
De <strong>er</strong> både læng<strong>er</strong>e end<br />
genren tillad<strong>er</strong> <strong>og</strong> indehold<strong>er</strong> m<strong>er</strong>e<br />
uddybende information, men sig<strong>er</strong><br />
samtidig <strong>ikke</strong> særligt meget. Postkort<br />
som metafor for rejsefragment<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> fin nok. Den charm<strong>er</strong><strong>er</strong> endda.<br />
Men <strong>det</strong> kondens<strong>er</strong>ede udtryk,<br />
som idéen om postkort lægg<strong>er</strong> op<br />
til, lykkes <strong>ikke</strong> for Tomsky.<br />
Omslag af Jesp<strong>er</strong> Rossing <strong>og</strong><br />
Ole Arnst Thomsen<br />
villet styrke romanens tidsbillede<br />
ved at lade den lille by reag<strong>er</strong>e i<br />
tidens ånd på fænomen<strong>er</strong> som<br />
utroskab, en homoseksuel frisør <strong>og</strong><br />
bulimi. I hv<strong>er</strong>t fald <strong>er</strong> <strong>det</strong> sådan,<br />
disse fænomen<strong>er</strong> bruges i b<strong>og</strong>en.<br />
Alligevel <strong>er</strong> jeg samtidig glad for<br />
at have læst den <strong>og</strong> kan i <strong>det</strong> store<br />
<strong>og</strong> hele anbefale den som <strong>det</strong>, den<br />
<strong>er</strong>: en god fortælling, d<strong>er</strong> tang<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
kriminalgåden <strong>og</strong> parr<strong>er</strong> den med<br />
lidt kvindesagsroman.<br />
»Mågelatt<strong>er</strong>« <strong>er</strong> i øvrigt Krístin<br />
Marja Baldursdóttirs debutroman.<br />
Den udkom på islandsk i 1995 <strong>og</strong><br />
blev d<strong>er</strong>til filmatis<strong>er</strong>et i 2001.<br />
Tekst<strong>er</strong>ne udspring<strong>er</strong> af mød<strong>er</strong> i<br />
<strong>og</strong> med centraleuropæiske hovedstæd<strong>er</strong>.<br />
De indehold<strong>er</strong> traditionel<br />
tristesse, surrealistiske optrin,<br />
megen satire <strong>og</strong> ironi <strong>og</strong> tvetydige<br />
semi-oprørske hilsn<strong>er</strong> til far &<br />
mor, venn<strong>er</strong> & bekendte. »Hotel<br />
Homo« <strong>er</strong> en vildfaren udgave af<br />
Villy Sørensens »Patienten«.<br />
»Syrjanka« mind<strong>er</strong> i samspil med<br />
b<strong>og</strong>ens forord om en pastiche på<br />
Borges. Teksten »B<strong>er</strong>lin« <strong>er</strong> samlingens<br />
positive ov<strong>er</strong>raskelse, d<strong>er</strong><br />
trods lidt misforstået ironis<strong>er</strong>en<br />
rumm<strong>er</strong> the good old centraleuropæiske<br />
blues. Et eksempel: fortæll<strong>er</strong>en<br />
sidd<strong>er</strong> i natt<strong>og</strong>et <strong>og</strong> tænk<strong>er</strong><br />
på sin elskedes blik i afskedens<br />
stund: »At du, ligesom jeg savnede<br />
på forhånd, inden vi egentlig<br />
skiltes. At du med dit blik ville<br />
forkorte afstanden mellem farvel<br />
<strong>og</strong> goddag«. Og <strong>det</strong> var naturligvis<br />
<strong>ikke</strong> dét, bl<strong>ikke</strong>t fortalte. Fl<strong>er</strong>e af<br />
den slags postkort ville jeg have<br />
været glad for. De øvrige behøvede<br />
for min skyld <strong>ikke</strong> at være nået<br />
frem.
Hvad <strong>er</strong> que<strong>er</strong> teori<br />
— <strong>og</strong> <strong>hvad</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong> <strong>ikke</strong>?<br />
Af Liv M<strong>er</strong>tz <strong>og</strong> Henrik Varmark<br />
T<strong>er</strong>men que<strong>er</strong> theory blev første<br />
gang anvendt ved en akademisk<br />
konf<strong>er</strong>ence i New York i 1990. På<br />
am<strong>er</strong>ikansk har glosen que<strong>er</strong> tidlig<strong>er</strong>e<br />
været brugt som en nedsættende<br />
betegnelse for primært<br />
mandlige homoseksuelle, men<br />
m<strong>er</strong>e gen<strong>er</strong>elt betyd<strong>er</strong> or<strong>det</strong> <strong>og</strong>så<br />
’sær’, ’afvigende’ <strong>og</strong> ’skæv’. Teorien<br />
var groft skits<strong>er</strong>et produktet<br />
af en fusion mellem seksualitets<strong>og</strong><br />
kønsstudi<strong>er</strong>, men helheden<br />
blev m<strong>er</strong>e end blot summen af de<br />
to hovedbestanddele. Indtil da<br />
havde seksualitetsstudi<strong>er</strong> nemlig<br />
nærmest været ensbetydende<br />
med historisk dokumentation af<br />
bøss<strong>er</strong> <strong>og</strong> lesbiskes levede liv.<br />
’Bøsse’ <strong>og</strong> ’lesbisk’ blev de historiske<br />
aktør<strong>er</strong> defin<strong>er</strong>et som, hvis<br />
de forelskede sig i, blev tiltrukket<br />
af <strong>og</strong>/ell<strong>er</strong> dyrkede sex med p<strong>er</strong>son<strong>er</strong><br />
af samme biol<strong>og</strong>iske køn.<br />
Que<strong>er</strong> teorien rettede d<strong>er</strong>imod<br />
kikk<strong>er</strong>ten (<strong>og</strong> kanonen) mod normativiteten.<br />
Både mod den het<strong>er</strong>onormativitet,<br />
som både lovgivningsmæssigt<br />
<strong>og</strong> kulturelt privileg<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
het<strong>er</strong>oseksuelle mon<strong>og</strong>ame<br />
parforhold, men <strong>og</strong>så mod den<br />
normative homoseksuelle essenstænkning,<br />
d<strong>er</strong> ligg<strong>er</strong> i, at den<br />
homoseksuelle bliv<strong>er</strong> italesat som<br />
en særlig mennesketype, d<strong>er</strong> afvig<strong>er</strong><br />
fra fl<strong>er</strong>tallet, <strong>og</strong> som har krav<br />
på beskyttelse i kraft af sin status<br />
som mindretal. Som tænkemåde,<br />
analytisk redskab <strong>og</strong> aktivismeform<br />
promov<strong>er</strong><strong>er</strong> que<strong>er</strong> teorien en<br />
ganske and<strong>er</strong>ledes strategi, fordi<br />
den adskill<strong>er</strong> sig radikalt fra de<br />
forudgående bestræbels<strong>er</strong> på at<br />
synliggøre seksuelle minoritet<strong>er</strong>.<br />
Gloria goes to gay pride<br />
I et litt<strong>er</strong>ært p<strong>er</strong>spektiv handl<strong>er</strong><br />
den que<strong>er</strong> læseform d<strong>er</strong>for hv<strong>er</strong>ken<br />
om at diskut<strong>er</strong>e homo-klassik<strong>er</strong>e<br />
ell<strong>er</strong> — i et forsøg på at gen-<br />
oplive bi<strong>og</strong>rafismen — at udpege<br />
homoseksuelle forfatt<strong>er</strong>e fra en<br />
nær ell<strong>er</strong> fj<strong>er</strong>n fortid. Det var i<br />
høj grad projektet i den homoseksuelle<br />
litt<strong>er</strong>aturhistorie, som gik<br />
ud på at fremskrive en positiv<br />
identitetshistorie for sin subkultur.<br />
Denne litt<strong>er</strong>aturhistorie t<strong>og</strong><br />
for alvor fart i USA fra 1980’<strong>er</strong>ne<br />
<strong>og</strong> voks<strong>er</strong> sig stadig større. I am<strong>er</strong>ikanske<br />
b<strong>og</strong>handl<strong>er</strong> find<strong>er</strong> man<br />
digre værk<strong>er</strong> med titl<strong>er</strong> som »A<br />
History of Gay Lit<strong>er</strong>ature« ell<strong>er</strong><br />
»The Gay & Lesbian Lit<strong>er</strong>ary<br />
H<strong>er</strong>itage«, hvor man kan slå op<br />
und<strong>er</strong> alt fra Hom<strong>er</strong> <strong>og</strong> Oscar<br />
Wilde til Patricia Highsmith <strong>og</strong><br />
Children’s Lit<strong>er</strong>ature (for opklaringens<br />
skyld handl<strong>er</strong> <strong>det</strong>te opslag<br />
om bøg<strong>er</strong> til børn af bøss<strong>er</strong> <strong>og</strong> lesbiske,<br />
f.eks. <strong>og</strong> hhv. »Gloria goes<br />
to gay pride« <strong>og</strong> klassik<strong>er</strong>en<br />
»Heath<strong>er</strong> has two mummies«).<br />
Man skal have n<strong>og</strong>et at identific<strong>er</strong>e<br />
sig med for at genkende sig<br />
selv.<br />
Det nye, que<strong>er</strong> p<strong>er</strong>spektiv skal<br />
i ste<strong>det</strong>, med que<strong>er</strong> litt<strong>er</strong>aten Dag<br />
Heedes ord, tjene til at mærkværdiggøre<br />
<strong>det</strong> selvfølgelige (i<br />
Heedes tilfælde den litt<strong>er</strong>ære<br />
kanon). Med <strong>det</strong> mærkværdiggørende<br />
p<strong>er</strong>spektiv for øje handl<strong>er</strong><br />
mange bidrag i <strong>det</strong>te Stand In<br />
om at udpege, <strong>ikke</strong> folks køn<br />
ell<strong>er</strong> seksualitet, men netop de<br />
sted<strong>er</strong> i kunsten <strong>og</strong> livet, hvor d<strong>er</strong><br />
h<strong>er</strong>sk<strong>er</strong> en usikk<strong>er</strong>hed om disse<br />
problematiske <strong>og</strong> forældede, normative<br />
begreb<strong>er</strong>. Til sammenligning<br />
kan que<strong>er</strong> øjne <strong>og</strong>så se<br />
and<strong>er</strong>ledes på børnelitt<strong>er</strong>aturen:<br />
<strong>det</strong> svenske tidsskrift BLM har<br />
netop skrevet om <strong>det</strong> que<strong>er</strong> ell<strong>er</strong><br />
mærkværdiggørende ved figur<strong>er</strong><br />
som Pippi Langstrømpe, Pet<strong>er</strong><br />
Plys <strong>og</strong> Harry Pott<strong>er</strong>.<br />
Køn <strong>er</strong> n<strong>og</strong>et man gør<br />
Også inden for kønsforskningen<br />
skiftede fokus i stigende grad fra<br />
køn som n<strong>og</strong>et, man har, til<br />
n<strong>og</strong>et, man gør. Og h<strong>er</strong> gled synliggørelsesprojektet<br />
<strong>og</strong>så m<strong>er</strong>e <strong>og</strong><br />
m<strong>er</strong>e i baggrunden: Nu handlede<br />
<strong>det</strong> <strong>ikke</strong> læng<strong>er</strong>e om f.eks. at<br />
bevise, at kvind<strong>er</strong> <strong>og</strong>så havde<br />
spillet en rolle i historien. I ste<strong>det</strong><br />
blev d<strong>er</strong> teoretis<strong>er</strong>et ov<strong>er</strong> køn<br />
som et relationelt <strong>og</strong> struktur<strong>er</strong>ende<br />
princip.<br />
D<strong>er</strong>med blev <strong>det</strong> muligt at problematis<strong>er</strong>e<br />
kategori<strong>er</strong>ne ’mand’<br />
<strong>og</strong> ’kvinde’ <strong>og</strong> påvise, at disse var<br />
historis<strong>er</strong>bare <strong>og</strong> forand<strong>er</strong>lige<br />
størrels<strong>er</strong>. Med den nye optik<br />
kunne forsk<strong>er</strong>e udsætte ‘<strong>det</strong><br />
mandlige’ <strong>og</strong> ‘<strong>det</strong> kvindelige’ for<br />
samme mærkværdiggørende greb,<br />
som de seksuelle identitetskategori<strong>er</strong><br />
oprindeligt blev und<strong>er</strong>kastet.<br />
Fusionen af køns- <strong>og</strong> seksualitetsforskning<br />
gjorde <strong>det</strong> endvid<strong>er</strong>e<br />
muligt at teoretis<strong>er</strong>e ov<strong>er</strong> de<br />
to markør<strong>er</strong>s plac<strong>er</strong>ing i et større<br />
regul<strong>er</strong>ende system, som den<br />
am<strong>er</strong>ikanske filosof Judith Butl<strong>er</strong><br />
har kaldt ‘den het<strong>er</strong>oseksuelle<br />
matrix’. Uden for sådan én <strong>er</strong> d<strong>er</strong>,<br />
som man ved fra filmens v<strong>er</strong>den,<br />
en anden v<strong>er</strong>densorden på færde,<br />
<strong>og</strong> Butl<strong>er</strong> vend<strong>er</strong> vi — <strong>og</strong> mange<br />
andre skribent<strong>er</strong> h<strong>er</strong> i Stand In —<br />
snart tilbage til.<br />
Siden Freud har køn <strong>og</strong> seksuel<br />
orient<strong>er</strong>ing for mange stået<br />
som de all<strong>er</strong>mest centrale ken<strong>det</strong>egn<br />
ved mennesk<strong>er</strong>s p<strong>er</strong>sonlighed.<br />
Freuds repressionshypotese,<br />
som netop forudsatte seksualiteten<br />
som en iboende kraft, fik en<br />
renæssance i 1960’<strong>er</strong>ne i kraft af<br />
den seksuelle revolution.<br />
Seksualiteten skulle nu slippes<br />
løs af sit (borg<strong>er</strong>lige) fængsel.<br />
Forståeligt nok indgød<br />
1960’<strong>er</strong>nes seksualpolitiske klima<br />
d<strong>er</strong>for <strong>og</strong>så til frigørelsesbestræbels<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> t<strong>og</strong> udgangspunkt<br />
i seksualiteten som en indre<br />
k<strong>er</strong>ne, d<strong>er</strong> skulle befries. Dette<br />
udgangspunkt levede den homo-<br />
fortsættes på næste side<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 31<br />
Tillæg til nr. 4 decemb<strong>er</strong> 2003
(stand in)<br />
fortsat fra forrige side<br />
seksuelle borg<strong>er</strong>rettighedsbevægelse<br />
da <strong>og</strong>så fint med de næste 20<br />
år. Und<strong>er</strong>vejs stødte <strong>det</strong> d<strong>og</strong> ind i<br />
en af que<strong>er</strong> teoriens andre store<br />
inspirationskild<strong>er</strong>, Michel Foucault,<br />
hvis kritik af én essentiel<br />
drift lagde grundstenen for Judith<br />
Butl<strong>er</strong>s plot mod het<strong>er</strong>onormativiteten.<br />
The Butl<strong>er</strong> did it<br />
Norm<strong>er</strong>ne for, hvordan man kan<br />
gøre sit køn <strong>og</strong> sin seksualitet, <strong>er</strong><br />
netop denne Butl<strong>er</strong>s genstandsfelt.<br />
I sit banebrydende værk »Gend<strong>er</strong><br />
Trouble. Feminism and the<br />
Subv<strong>er</strong>sion of Identity« fra 1990<br />
analys<strong>er</strong><strong>er</strong> hun betingels<strong>er</strong>ne for at<br />
gøre sig kulturelt forståelig som<br />
kønnet <strong>og</strong> seksuelt væsen i den<br />
vestlige v<strong>er</strong>den i slutningen af <strong>det</strong><br />
20. århundrede. Butl<strong>er</strong> find<strong>er</strong> frem<br />
til, at d<strong>er</strong> findes et påbud om ov<strong>er</strong>ensstemmelse<br />
mellem biol<strong>og</strong>isk<br />
køn (‘sex’), socialt køn (‘gend<strong>er</strong>’),<br />
seksuelt begær <strong>og</strong> seksuel praksis.<br />
Dette imp<strong>er</strong>ativ <strong>er</strong> <strong>det</strong>, vi før<br />
omtalte som den het<strong>er</strong>oseksuelle<br />
matrix.<br />
For at blive betragtet som ‘normal’<br />
skal subjektet udvise en kausal<br />
sammenhæng mellem disse fire<br />
komponent<strong>er</strong>: Hvis man <strong>er</strong> født<br />
med en tissemand, må man <strong>og</strong>så<br />
ag<strong>er</strong>e sådan, at <strong>det</strong> omgivende<br />
samfund an<strong>er</strong>kend<strong>er</strong> en som<br />
‘mand’. Dette krav kan man opfylde<br />
ved at tilegne sig et bestemt<br />
kropsspr<strong>og</strong>, opøve særlige kompetenc<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> dyrke bestemte int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong>.<br />
Endvid<strong>er</strong>e må man rette sit<br />
begær mod p<strong>er</strong>son<strong>er</strong> af <strong>det</strong> modsatte<br />
biol<strong>og</strong>iske køn — <strong>det</strong> <strong>er</strong> en<br />
del af den samlede ‘kønspakke’ —<br />
<strong>og</strong> endelig <strong>er</strong> <strong>det</strong> <strong>og</strong>så disse p<strong>er</strong>son<strong>er</strong>,<br />
man forventes at dyrke sex<br />
med. Butl<strong>er</strong>s ærinde <strong>er</strong> således<br />
<strong>ikke</strong> at kortlægge årsag<strong>er</strong> til, hvorfor<br />
n<strong>og</strong>le bliv<strong>er</strong> homo- ell<strong>er</strong> transseksuelle,<br />
men d<strong>er</strong>imod at påvise,<br />
hvorfor de fleste bliv<strong>er</strong> het<strong>er</strong>oseksuelle.<br />
Het<strong>er</strong>oseksualitet <strong>er</strong> d<strong>er</strong>med<br />
<strong>ikke</strong> i mindre omfang en<br />
social konstruktion, end homoseksualitet<br />
<strong>er</strong> <strong>det</strong>: Den het<strong>er</strong>oseksuelle<br />
matrix udstikk<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> blot retningslinj<strong>er</strong><br />
for, hvordan vi kan<br />
gebærde os, men afgræns<strong>er</strong> <strong>og</strong>så<br />
horisonten for, hvilke typ<strong>er</strong><br />
adfærd vi umiddelbart kan forstå.<br />
Hvis man lev<strong>er</strong> et liv uden den<br />
konventionelle sammenhæng mellem<br />
de oven for anførte komponent<strong>er</strong>,<br />
kan man på forskellig vis<br />
imødegå de sanktion<strong>er</strong>, man oplev<strong>er</strong><br />
på dén konto. Én strategi <strong>er</strong> at<br />
grupp<strong>er</strong>e sig med andre med<br />
samme ‘afvigelseskombination’<br />
32<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
som en selv. H<strong>er</strong>hjemme hedd<strong>er</strong><br />
Landsforeningen for Bøss<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
Lesbiske netop således, fordi den<br />
defin<strong>er</strong><strong>er</strong> sig ud fra sine medlemm<strong>er</strong>s<br />
seksuelle obs<strong>er</strong>vans. Men<br />
man kan <strong>og</strong>så vælge at søge sammen<br />
med mennesk<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> del<strong>er</strong><br />
samme optik som én selv — som<br />
s<strong>er</strong> på v<strong>er</strong>den på samme måde. På<br />
den måde bliv<strong>er</strong> <strong>det</strong> p<strong>er</strong>spektivet,<br />
d<strong>er</strong> defin<strong>er</strong><strong>er</strong> fællesskabet <strong>og</strong> <strong>ikke</strong><br />
identiteten. Det <strong>er</strong> h<strong>er</strong> en udbredt<br />
misforståelse, at que<strong>er</strong> cirka betyd<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> samme som ‘bøsse’ ell<strong>er</strong><br />
‘lesbisk’, men bare <strong>er</strong> en m<strong>er</strong>e<br />
inklusiv paraplybetegnelse.<br />
Hvordan man s<strong>er</strong> ud <strong>og</strong> opfør<strong>er</strong><br />
sig, samt hvem man går i seng<br />
med <strong>og</strong> hvordan, <strong>er</strong> und<strong>er</strong>ordnet.<br />
D<strong>er</strong>for <strong>er</strong> <strong>det</strong>te Stand In hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
(kun) forbeholdt homoseksuelle<br />
forfatt<strong>er</strong>e, kunst ell<strong>er</strong> for den sags<br />
skyld skribent<strong>er</strong>. Que<strong>er</strong> p<strong>er</strong>spektivet<br />
gør op med identitetsbas<strong>er</strong>et<br />
politik som sådan, <strong>og</strong> que<strong>er</strong> kan<br />
enhv<strong>er</strong> altså kalde sig, d<strong>er</strong> opfatt<strong>er</strong><br />
normalis<strong>er</strong>ing som magtudøvelse i<br />
sig selv!<br />
The Big Bang<br />
I <strong>det</strong>te numm<strong>er</strong> kigg<strong>er</strong> vi især på<br />
H<strong>er</strong>man Bang, som i disse år<br />
lægg<strong>er</strong> ryg til en stor del af debat-<br />
ten for <strong>og</strong> imod <strong>det</strong> que<strong>er</strong> p<strong>er</strong>spektiv.<br />
Hvor en homo-litt<strong>er</strong>ær læsning<br />
af Bang — forenklet sagt — ville<br />
fremstille ham som en helt i subkulturens<br />
identitetshistorie, vis<strong>er</strong><br />
Dag Heede k<strong>er</strong>nen i sit que<strong>er</strong> projekt<br />
med at mærkværdiggøre de<br />
faste idé<strong>er</strong> <strong>og</strong> kønskategori<strong>er</strong> i forståelsen<br />
af den store Bangs værk<strong>er</strong>.<br />
At dét <strong>er</strong> svært at gøre uimodsagt,<br />
demonstr<strong>er</strong>es straks eft<strong>er</strong> af<br />
to essay-anmeldels<strong>er</strong>. Lis Norup —<br />
<strong>og</strong> d<strong>er</strong>eft<strong>er</strong> Storstein & Sørensen<br />
— sætt<strong>er</strong> hv<strong>er</strong> især fokus på de<br />
æstetiske problem<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> meld<strong>er</strong><br />
sig, når man kobl<strong>er</strong> seksualitet<br />
med litt<strong>er</strong>aturhistorie i fortolkningen.<br />
Hvis <strong>det</strong> ell<strong>er</strong>s <strong>er</strong> <strong>det</strong>, que<strong>er</strong><br />
læsning gør: Er <strong>det</strong> blot bi<strong>og</strong>rafisme<br />
i forklædning, <strong>og</strong> hvor allegorisk<br />
kan man læse tekst<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> gør<br />
en dyd ud af at undgå den direkte<br />
tale om homoseksualitet?<br />
Denne problemstilling <strong>er</strong> <strong>og</strong>så<br />
aktuel hos andre end Bang. Det s<strong>er</strong><br />
man blandt de ældre tekst<strong>er</strong> i en<br />
ny dansk antol<strong>og</strong>i fra Forum med<br />
tekst<strong>er</strong> om homoseksualitet.<br />
Antol<strong>og</strong>ien <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> et decid<strong>er</strong>et<br />
que<strong>er</strong>, men snar<strong>er</strong>e et homoseksu(ell<strong>er</strong><br />
tekstu-)elt projekt, d<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> <strong>er</strong> set før h<strong>er</strong>hjemme. For at<br />
illustr<strong>er</strong>e forskellen — <strong>og</strong> for at<br />
provok<strong>er</strong>e –udsætt<strong>er</strong> vi den homoseksuelle<br />
antol<strong>og</strong>i for et særdeles<br />
que<strong>er</strong> anmeld<strong>er</strong>p<strong>er</strong>spektiv <strong>og</strong> giv<strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong>eft<strong>er</strong>, i retfærdighedens navn,<br />
or<strong>det</strong> tilbage til ank<strong>er</strong>manden bag<br />
samme b<strong>og</strong>. I et int<strong>er</strong>view fortæll<strong>er</strong><br />
Pet<strong>er</strong> Legård Nielsen om<br />
bevæggrundene for at samle <strong>og</strong><br />
sende sådan et værk på gaden.<br />
Han giv<strong>er</strong> samtidig et litt<strong>er</strong>ært rids<br />
ov<strong>er</strong> udviklingen i den danske<br />
homolitt<strong>er</strong>atur, hvis grad af åbenhed<br />
ell<strong>er</strong> allegorisk omskrivning<br />
følg<strong>er</strong> i sporene på den ovenstående,<br />
kulturhistoriske skabelon ov<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> 20. århundrede.<br />
»Stalemate«. To mænd, d<strong>er</strong> lægg<strong>er</strong> arm? Den fremh<strong>er</strong>skende konstruktion af køn gør <strong>det</strong> utænkeligt, at en<br />
kvinde skulle ønske at udfordre en mand på fysisk styrke. P<strong>er</strong>sonen til venstre <strong>er</strong> den transseksuelle fot<strong>og</strong>raf<br />
Loren Cam<strong>er</strong>on, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> født som kvinde. Gengivet med kunstn<strong>er</strong>ens venlige tilladelse fra fotob<strong>og</strong>en »Body<br />
Alchemy. Transsexual Portraits« (1996)<br />
Que<strong>er</strong> spr<strong>og</strong>brug<br />
Vores faste læs<strong>er</strong>e vil vide, at<br />
<strong>Standart</strong> normalt beskæftig<strong>er</strong> sig<br />
med litt<strong>er</strong>aturens v<strong>er</strong>den. Når<br />
<strong>det</strong>te tillæg nu så g<strong>er</strong>ne vil være<br />
que<strong>er</strong>, tag<strong>er</strong> vi vores egen medicin<br />
<strong>og</strong> løft<strong>er</strong> til sidst bl<strong>ikke</strong>t ud af vort<br />
vanlige fagområde. Fot<strong>og</strong>rafiets<br />
v<strong>er</strong>den <strong>er</strong> h<strong>er</strong> særlig velegnet,<br />
fordi Tina Raun kan fastholde den<br />
flygtige essens i den que<strong>er</strong> synsmåde<br />
hos fot<strong>og</strong>rafen Nan Goldin.<br />
I dennes (<strong>og</strong> <strong>ikke</strong> hendes) billed<strong>er</strong><br />
kan man <strong>ikke</strong> entydigt aflæse,<br />
hvilke p<strong>er</strong>son<strong>er</strong> d<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>hvad</strong>, men<br />
så kan den que<strong>er</strong> fortolkning i al<br />
fald diskut<strong>er</strong>e, hvordan <strong>og</strong> hvorfor
den <strong>ikke</strong> kan dét. Når et sådant<br />
analysearbejde skriv<strong>er</strong> sig op imod<br />
het<strong>er</strong>onormativiteten, må <strong>det</strong><br />
spr<strong>og</strong>lige forløb manøvr<strong>er</strong>e uden<br />
om glos<strong>er</strong> som ‘han’ <strong>og</strong> ‘hun’. Når<br />
udgangspunktet <strong>er</strong> at sætte spørgsmålstegn<br />
ved de foruddefin<strong>er</strong>ede,<br />
bestemte kategori<strong>er</strong>, <strong>er</strong> que<strong>er</strong><br />
skriftspr<strong>og</strong> g<strong>er</strong>ne holdt i ubestemt<br />
grammatisk form (d<strong>og</strong> <strong>ikke</strong> i nærværende<br />
tekst!)<br />
Som begrebet om que<strong>er</strong> næsten<br />
selv indbyd<strong>er</strong> til, slutt<strong>er</strong> vi af med<br />
en p<strong>er</strong>spektiv<strong>er</strong>ende kritik af<br />
begrebet selv. I forlængelse af de<br />
nedbrudte kønskategori<strong>er</strong> hos<br />
Bang, Butl<strong>er</strong> <strong>og</strong> Goldin komm<strong>er</strong><br />
Bonnie C. Barr med et am<strong>er</strong>ikansk<br />
bud på, hvor man kan gå hen eft<strong>er</strong><br />
que<strong>er</strong> bølgen. Barr har sit litt<strong>er</strong>ære<br />
fokus på transseksuelles selvbi<strong>og</strong>rafi<strong>er</strong>.<br />
Ikke »de transseksuelles<br />
selvbi<strong>og</strong>rafi<strong>er</strong>«. Det lille ’de’ ville<br />
jo netop antyde, at den talende<br />
skulle befinde sig i en anden kategori<br />
end ’de’, <strong>og</strong> <strong>det</strong> ville mark<strong>er</strong>e<br />
en identitetsmæssig ell<strong>er</strong> kategoribas<strong>er</strong>et<br />
afstand til ’<strong>det</strong> An<strong>det</strong>’.<br />
Alt <strong>det</strong>te vil man netop omgå i<br />
que<strong>er</strong> optik. Fra sit synspunkt<br />
vis<strong>er</strong> Barr, hvordan begrebet om<br />
Transgend<strong>er</strong> Theory både grib<strong>er</strong><br />
tilbage til kønsidentit<strong>er</strong>ne <strong>og</strong> skubb<strong>er</strong><br />
dem fra sig igen dem. D<strong>er</strong>med<br />
udfordr<strong>er</strong> artiklen <strong>det</strong> spæde, men<br />
stadigt voksende que<strong>er</strong> forskningsfelt<br />
i Danmark, som <strong>det</strong>te Stand In<br />
d<strong>er</strong>med både forlæng<strong>er</strong> <strong>og</strong> kritis<strong>er</strong><strong>er</strong>.<br />
Det que<strong>er</strong> p<strong>er</strong>spektiv drej<strong>er</strong> sig<br />
— igen med Dag Heedes ord —<br />
<strong>ikke</strong> om at finde sandheden, men<br />
om at undgå at frede sandhed<strong>er</strong>:<br />
d<strong>er</strong> hvor <strong>det</strong> synes mest illegitimt<br />
at stille dybdeborende <strong>og</strong> problematis<strong>er</strong>ende<br />
spørgsmål, <strong>er</strong> netop<br />
<strong>det</strong> sted, man skal begynde at<br />
bore. D<strong>er</strong>for start<strong>er</strong> vi med ham<br />
selv. Forvirret? Forhåbentlig <strong>ikke</strong><br />
eft<strong>er</strong> at have læst de følgende<br />
sid<strong>er</strong>. Og i så fald <strong>er</strong> <strong>det</strong>, fra et<br />
que<strong>er</strong> synspunkt, <strong>ikke</strong> den værste<br />
tilstand, man kan ende i.<br />
Maria Nikolajeva: »Hur que<strong>er</strong> är<br />
Pippi?« BLM 2003, nr. 4<br />
Spring nr. 20, 2003. Tema:<br />
Litt<strong>er</strong>atur, køn, identitet<br />
Claude J. Summ<strong>er</strong>s (red.): »The<br />
Gay and Lesbian Lit<strong>er</strong>ary<br />
H<strong>er</strong>itage«<br />
Synsvinkl<strong>er</strong> 28, 2003. Que<strong>er</strong>.<br />
Særnumm<strong>er</strong><br />
Gregory Woods: »A History of Gay<br />
Lit<strong>er</strong>ature« (1998)<br />
Dele af denne artikel har tidlig<strong>er</strong>e<br />
været bragt i»Univ<strong>er</strong>sitetsavisen«<br />
nr. 9 / 30. maj 2003 und<strong>er</strong> titlen<br />
»Identitet<strong>er</strong>ne d<strong>er</strong> blev borte«<br />
Af Dag Heede<br />
H<strong>er</strong>man Bang<br />
<strong>og</strong> seksualis<strong>er</strong>ingen<br />
af litt<strong>er</strong>aturhistorien<br />
Intro: fodnoten<br />
Kære Læs<strong>er</strong>. Tillad mig at indlede<br />
<strong>det</strong>te essay skævt <strong>og</strong> selvcentr<strong>er</strong>et<br />
— to sid<strong>er</strong> af samme sag. Que<strong>er</strong><br />
teorien <strong>og</strong> dekonstruktionen har<br />
frembragt en øget sensibilitet i forhold<br />
til tekstlige p<strong>er</strong>if<strong>er</strong>i<strong>er</strong>, udkant<strong>er</strong>,<br />
græns<strong>er</strong> — <strong>og</strong> <strong>ikke</strong> mindst<br />
ov<strong>er</strong>skridels<strong>er</strong>. En af disse margin<strong>er</strong><br />
ell<strong>er</strong> grænsefigur<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
fodnoten.<br />
Fodnoten har en lang række<br />
funktion<strong>er</strong>, <strong>ikke</strong> kun i en skønlitt<strong>er</strong>ær<br />
tekst, men <strong>og</strong>så i den genre, vi<br />
kend<strong>er</strong> som den videnskabelige<br />
afhandling. Først <strong>og</strong> fremmest har<br />
den den velkendte læs<strong>er</strong>tyngende,<br />
genremanifest<strong>er</strong>ende <strong>og</strong> akademisk<br />
legitim<strong>er</strong>ende funktion at<br />
demonstr<strong>er</strong>e, at den skrivende<br />
skam har gjort sit læsearbejde,<br />
skam kend<strong>er</strong> den hidtidige forskning<br />
på feltet, skam kan gå i dial<strong>og</strong><br />
med den både ov<strong>er</strong>ordnet set<br />
<strong>og</strong> på <strong>det</strong>aljeniveau <strong>og</strong> skam vedkend<strong>er</strong><br />
sig den gældende skrivetradition<br />
for forskningsproduktion.<br />
Den bring<strong>er</strong> med et bang’sk udtryk<br />
både skriv<strong>er</strong> <strong>og</strong> læs<strong>er</strong> und<strong>er</strong> åget.<br />
Men fodnoten kan — <strong>og</strong>så i en<br />
tilsyneladende stram genre som<br />
den akademiske afhandling —<br />
have en lang række andre funktion<strong>er</strong>.<br />
Lad os stjæle lidt fra Jacques<br />
D<strong>er</strong>ridas forestilling<strong>er</strong> om supplementsl<strong>og</strong><strong>ikke</strong>n,<br />
hvor han tal<strong>er</strong> om<br />
randbemærkningen, men som jeg<br />
tillad<strong>er</strong> mig at udvide til <strong>og</strong>så at<br />
gælde fodnoten. Fodnoten <strong>er</strong> ifølge<br />
D<strong>er</strong>rida et tillæg, n<strong>og</strong>et d<strong>er</strong><br />
und<strong>er</strong>bygg<strong>er</strong>, udvid<strong>er</strong>, nuanc<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> komplement<strong>er</strong><strong>er</strong> <strong>og</strong> evt. kan<br />
springes ov<strong>er</strong>, uden at hovedteksten<br />
forstyrres. Samtidig insist<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
fodnoten på sin eksistens, sin<br />
egenb<strong>er</strong>ettigelse, <strong>og</strong> tru<strong>er</strong> d<strong>er</strong>ved<br />
med <strong>ikke</strong> bare at suppl<strong>er</strong>e, men<br />
måske ov<strong>er</strong>tage ell<strong>er</strong> sågar <strong>er</strong>statte<br />
primærteksten. Fodnoten kan fra<br />
at være et uskyldigt tillæg blive<br />
næsten et enten/ell<strong>er</strong> i forhold til<br />
hovedteksten ell<strong>er</strong> et både/<strong>og</strong>, en<br />
fiks<strong>er</strong>billedagtig mekanisme, hvor<br />
læs<strong>er</strong>en tvinges til at forholde sig<br />
til to tekst<strong>er</strong> på en gang, to stemm<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> uophørligt henvis<strong>er</strong> til<br />
<strong>og</strong>/ell<strong>er</strong> modsig<strong>er</strong> hinanden.<br />
Fodnoten som<br />
h<strong>er</strong>meneutisk narrefisse<br />
Denne lidt kringlede omvej til mit<br />
egentlige projekt: at reflekt<strong>er</strong>e<br />
selvkritisk ov<strong>er</strong> min nys udgivne<br />
(stand in)<br />
Ell<strong>er</strong>:<br />
<strong>er</strong> impressionismen en<br />
homoseksuel fortælleteknik?<br />
afhandling: »H<strong>er</strong>man Bang.<br />
Mærkværdige læsning<strong>er</strong>«. Jeg gør<br />
<strong>det</strong> ved at læse min egen mærkværdige<br />
<strong>og</strong> skæve tekst mærkværdigt<br />
<strong>og</strong> skævt; ell<strong>er</strong> and<strong>er</strong>ledes<br />
udtrykt: ved at dekonstru<strong>er</strong>e min<br />
dekonstruktion. Jeg tag<strong>er</strong> således<br />
<strong>ikke</strong> udgangspunkt i hovedteksten<br />
— brødteksten, som <strong>det</strong> hedd<strong>er</strong><br />
med en lidt mærkelig kulinarisk<br />
metafor — men i to fodnot<strong>er</strong>, d<strong>er</strong><br />
hv<strong>er</strong> for sig måske demonstr<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
meget lidt uskyldige anvendels<strong>er</strong><br />
af genren.<br />
Den første <strong>er</strong> vist all<strong>er</strong>ede blevet<br />
b<strong>er</strong>ømt. Den går igen i næsten<br />
samtlige anmeldels<strong>er</strong> af b<strong>og</strong>en.<br />
Fodnoten, skyld<strong>er</strong> jeg at sige de<br />
læs<strong>er</strong>e, d<strong>er</strong> kun kend<strong>er</strong> min b<strong>og</strong><br />
via anmeldels<strong>er</strong>ne (<strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
forbliv<strong>er</strong> vist desværre hovedparten),<br />
eksist<strong>er</strong><strong>er</strong> altså <strong>og</strong> ja, tænk!,<br />
jeg formast<strong>er</strong> mig rent faktisk til at<br />
skrive om romanen »Tine«:<br />
I en porn<strong>og</strong>rafisk optik kan man<br />
betragte de <strong>er</strong>otis<strong>er</strong>ede trekantstableau<strong>er</strong><br />
i romanen som lesbiske<br />
forspilsscen<strong>er</strong> mellem Marie <strong>og</strong><br />
Tine, d<strong>er</strong> nærmest naturlovsmæssigt<br />
synes at påkalde mandens<br />
fortsættes på næste side<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 33
(stand in)<br />
fortsat fra forrige side<br />
ankomst — med ell<strong>er</strong> uden »halsende<br />
hunde«. Denne struktur<br />
gæld<strong>er</strong> både på mikroplanet i indledningskapitlets<br />
små <strong>er</strong>otiske tableau<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> som makrostruktur for<br />
hele romanen. Sat på spidsen kan<br />
Tine — <strong>og</strong>så — betragtes som en<br />
pornofilm, d<strong>er</strong> på klassisk vis<br />
begynd<strong>er</strong> med lesbisk petting <strong>og</strong><br />
end<strong>er</strong> med et stort het<strong>er</strong>oseksuelt<br />
knald (i alle or<strong>det</strong>s betydning<strong>er</strong>).<br />
Denne fodnote <strong>er</strong> naturligvis<br />
bemærkelsesværdig. John Chr.<br />
Jørgensen opfordr<strong>er</strong> i »Ekstra-<br />
Bla<strong>det</strong>« sin Bang-elskende læs<strong>er</strong><br />
til h<strong>er</strong> at forsyne sig med rigelige<br />
mængd<strong>er</strong> af stesolid<strong>er</strong>. Ikke uden<br />
grund. For mask<strong>er</strong>et <strong>og</strong> forsøgt<br />
uskyldiggjort som lærd ref<strong>er</strong>ence<br />
gemm<strong>er</strong> d<strong>er</strong> sig h<strong>er</strong> en utilladelig<br />
tankeassociation, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> forfølges,<br />
men hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> und<strong>er</strong>trykkes.<br />
I ste<strong>det</strong> komm<strong>er</strong> fodnoten som<br />
kompromis. Fodnoten har h<strong>er</strong> en<br />
destabilis<strong>er</strong>ende effekt som radikalt<br />
<strong>og</strong> uopfulgt fortolkningsforslag.<br />
Den mask<strong>er</strong><strong>er</strong> et genrebrud,<br />
en umoralsk digression, d<strong>er</strong> tru<strong>er</strong><br />
med at stjæle int<strong>er</strong>essen fra hovedargumentationen.<br />
Den <strong>er</strong> et irrita-<br />
34<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
tionsmoment, en h<strong>er</strong>meneutisk<br />
narrefisse.<br />
Fodnoten som sm<strong>er</strong>tepunkt<br />
Imidl<strong>er</strong>tid kan fodnoten <strong>og</strong>så misbruges<br />
på anden vis end i ovennævnte<br />
pu<strong>er</strong>ile ell<strong>er</strong> senpub<strong>er</strong>tære<br />
<strong>og</strong> pseudoporn<strong>og</strong>rafiske forsøg på<br />
at kaste kødluns<strong>er</strong> ud til anmeld<strong>er</strong>korpset<br />
(d<strong>er</strong> i <strong>det</strong>te tilfælde har<br />
nu grebet dem med sund appetit).<br />
Den kan mark<strong>er</strong>e et sm<strong>er</strong>tepunkt,<br />
en radikal undladelsessynd, en<br />
reflektorisk afmagt á la: »ja, jeg<br />
ved godt, at <strong>det</strong>te har vidtrækkende<br />
konsekvens<strong>er</strong>, at <strong>det</strong> kræv<strong>er</strong><br />
langt m<strong>er</strong>e argumentation, inddragelse<br />
af bred<strong>er</strong>e mat<strong>er</strong>iale, grundlagsdiskussion<strong>er</strong>,<br />
nydefin<strong>er</strong>ing<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> meget an<strong>det</strong>, ja, i virkeligheden<br />
en helt ny b<strong>og</strong>, <strong>og</strong> den ork<strong>er</strong> ell<strong>er</strong><br />
magt<strong>er</strong> jeg altså <strong>ikke</strong> at skrive,<br />
men på den anden side må <strong>det</strong>te<br />
siges — <strong>og</strong> så kan andre, kl<strong>og</strong><strong>er</strong>e,<br />
yngre <strong>og</strong> m<strong>er</strong>e en<strong>er</strong>giske måske<br />
tage bolden op«. En sådan fodnote<br />
ell<strong>er</strong> et sådant sm<strong>er</strong>tepunkt udgør<br />
min behandling af Bangs udvikling<br />
fra naturalisme til impressionisme:<br />
Også denne udvikling har en seksualitetsteoretisk<br />
dimension, som<br />
H<strong>er</strong>man Bang selv lægg<strong>er</strong> op til i<br />
»Gedanken zum<br />
Sexualitätsproblem«. Han sig<strong>er</strong><br />
h<strong>er</strong>, at den homoseksuelle kunstn<strong>er</strong><br />
aldrig vov<strong>er</strong> at udtrykke sine<br />
følels<strong>er</strong> direkte <strong>og</strong> således aldrig<br />
vil kunne udfolde sit talents fulde<br />
<strong>og</strong> oprindelige kraft: »Um eine<br />
ewige Mask<strong>er</strong>ade zu v<strong>er</strong>meiden,<br />
wen<strong>det</strong> <strong>er</strong> sich von sich selbst und<br />
seinen eigenen Gefühlen ab und<br />
wird als Künstl<strong>er</strong> von allen Dingen<br />
ein Beobacht<strong>er</strong> sein<strong>er</strong> Mitmenschen,<br />
und zwar in den meisten<br />
Fällen ein gross<strong>er</strong> Schild<strong>er</strong><strong>er</strong>, weil<br />
<strong>er</strong> sozusagen mit vi<strong>er</strong> Augen<br />
sieht.« H<strong>er</strong> synes Bang at lev<strong>er</strong>e<br />
stof til en række kobling<strong>er</strong> mellem<br />
litt<strong>er</strong>aturhistorie <strong>og</strong> seksualitetshistorie,<br />
ja, måske kan »Gedanken<br />
zum Sexualitätsproblem« med<br />
dens beskrivelse af den homoseksuelle<br />
kunstn<strong>er</strong>s position som<br />
udenforstående læses som en skitse<br />
til en impressionistisk poetik.<br />
Man kan således måske — <strong>og</strong>så —<br />
søge en af impressionismens rødd<strong>er</strong><br />
ell<strong>er</strong> forudsætning<strong>er</strong> i H<strong>er</strong>man<br />
Bangs seksuelle outsid<strong>er</strong>position,<br />
hvor han <strong>ikke</strong> men<strong>er</strong> at kunne<br />
give sine følels<strong>er</strong> direkte udtryk,<br />
<strong>og</strong> <strong>ikke</strong> ønsk<strong>er</strong> »eine ewige<br />
Mask<strong>er</strong>ade« (måske som i tilfældene<br />
med Kamilla- <strong>og</strong> Eva-sk<strong>ikke</strong>ls<strong>er</strong>ne<br />
fra »Haabløse Slægt<strong>er</strong>«). I<br />
ste<strong>det</strong> bliv<strong>er</strong> han så ’iagttag<strong>er</strong>’, en<br />
position, d<strong>er</strong> kan kobles til den<br />
impressionistiske fortællekunst,<br />
d<strong>er</strong> op<strong>er</strong><strong>er</strong><strong>er</strong> med en ekstrem<br />
diskret (<strong>ikke</strong> ’passiv’) fortælleteknik.<br />
»Stuk« <strong>er</strong> således måske en<br />
slags impressionistisk ’B<strong>er</strong>nhard<br />
Foto: Henrik Varmark<br />
Hoff’ med en radikal flytning af<br />
fokus fra betragt<strong>er</strong>en selv til <strong>det</strong><br />
betragtede. Det mærkværdige <strong>er</strong><br />
således ligeledes rykket fra excentrik<strong>er</strong>ens<br />
introspektion af sin egen<br />
besynd<strong>er</strong>lighed <strong>og</strong> af andre p<strong>er</strong>son<strong>er</strong>s<br />
besynd<strong>er</strong>lighed<strong>er</strong> til en tilsyneladende<br />
neutral <strong>og</strong> objektiv skildring<br />
af univ<strong>er</strong>set, d<strong>er</strong> nu til<br />
gengæld skildres som mærkværdigt.<br />
Hvis jeg skulle skrive min Bangb<strong>og</strong><br />
forfra, blev <strong>det</strong> måske ud fra<br />
denne grundhypotese, d<strong>er</strong> på m<strong>er</strong>e<br />
konsekvent vis kunne genindskrive<br />
Bang i litt<strong>er</strong>aturhistorien i ste<strong>det</strong><br />
for — som Niels Barfoed rigtigt<br />
bemærk<strong>er</strong> <strong>det</strong> i »Weekend-avisen‹<br />
— at skrive ham ud af den.
Seksualis<strong>er</strong>ingen af<br />
litt<strong>er</strong>aturhistorien<br />
Den b<strong>og</strong>, jeg håb<strong>er</strong>, en dag kan<br />
skrives af en anden <strong>er</strong> en konsekvent<br />
seksualis<strong>er</strong>et litt<strong>er</strong>aturhistorie,<br />
hvor Bangs særlige seksuelle<br />
position <strong>og</strong> forudsætning<strong>er</strong> systematisk<br />
<strong>og</strong> udfol<strong>det</strong> kan kobles til<br />
udviklingen af den impressionistiske<br />
skrivestil. Nu vil jeg nøjes med<br />
at anvende essayet, »Gedanken<br />
zum Sexualitätsproblem«, som en<br />
prisme til at afdække tematiske<br />
struktur<strong>er</strong> i Bangs forfatt<strong>er</strong>skab. At<br />
anvende denne posthumt udgivne<br />
<strong>og</strong> sent skrevne tekst — essayet <strong>er</strong><br />
dikt<strong>er</strong>et til Bangs læge Max Wasbutzki<br />
i 1909 <strong>og</strong> udkom først i<br />
Bonn i 1922 — som optik på forfatt<strong>er</strong>skabet<br />
<strong>er</strong> naturligvis hv<strong>er</strong>ken<br />
uproblematisk ell<strong>er</strong> omkostningsfrit.<br />
Men en sådan skæv samlæsning<br />
af en mærkelig marginaltekst<br />
med forfatt<strong>er</strong>skabets centraltekst<strong>er</strong><br />
kan afdække int<strong>er</strong>essante<br />
mønstre <strong>og</strong> l<strong>og</strong>ikk<strong>er</strong>.<br />
Essayet <strong>er</strong> blandt meget an<strong>det</strong><br />
en apol<strong>og</strong>i for homoseksualitet <strong>og</strong><br />
en playdoi<strong>er</strong> for at afkriminalis<strong>er</strong>e<br />
fænomenet, som Bang fremstill<strong>er</strong><br />
som et ufarligt naturens lune snar<strong>er</strong>e<br />
end en p<strong>er</strong>v<strong>er</strong>sitet ell<strong>er</strong> en<br />
last. Han fremstill<strong>er</strong> den typiske<br />
homoseksuelle som et misforstået<br />
<strong>og</strong> uskyldigt forfulgt væsen, d<strong>er</strong><br />
først <strong>og</strong> fremmest <strong>er</strong> en agtværdig,<br />
altruistisk, lovlydig <strong>og</strong> selvhadende<br />
bedsteborg<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> — ligesom<br />
Ida Brandt i »Ludvigsbakke« — <strong>er</strong><br />
nærmest patol<strong>og</strong>isk gavmild <strong>og</strong><br />
netop pga. denne gavmildhed ofte<br />
end<strong>er</strong> i fedtefa<strong>det</strong>. Hvad d<strong>er</strong> eventuelt<br />
kunne udløse denne gavmildhed<br />
<strong>og</strong> <strong>ikke</strong> mindst hvilke<br />
modydels<strong>er</strong> de unge mandlige<br />
modtag<strong>er</strong>e af den forventedes at<br />
lev<strong>er</strong>e, går teksten — <strong>og</strong> Bang i <strong>det</strong><br />
hele taget — let <strong>og</strong> tavst henov<strong>er</strong>.<br />
Smagfuldt sikk<strong>er</strong>t ud fra samtidens<br />
norm<strong>er</strong>.<br />
Bangs essay <strong>er</strong> i høj grad et knæfald<br />
for het<strong>er</strong>onormativiteten (forestillingen<br />
om het<strong>er</strong>oseksualitetens<br />
univ<strong>er</strong>selle <strong>og</strong> absolutte forrang),<br />
en ’slavetekst’ for nu at udtrykke<br />
<strong>det</strong> i ideol<strong>og</strong>ikritiske t<strong>er</strong>m<strong>er</strong>. Bang<br />
<strong>ikke</strong> blot und<strong>er</strong>kast<strong>er</strong> sig normen<br />
<strong>og</strong> magten, han omfavn<strong>er</strong> den.<br />
Forplantningen<br />
Bang <strong>er</strong> i essayet radikalt antimission<strong>er</strong>ende,<br />
tigg<strong>er</strong> kun om accept<br />
for all<strong>er</strong>ede eksist<strong>er</strong>ende homoseksuelle,<br />
d<strong>er</strong> fremstilles som en fejl i<br />
naturen, som fremtidens læg<strong>er</strong> på<br />
sigt vil kunne om <strong>ikke</strong> kur<strong>er</strong>e, så<br />
d<strong>og</strong> forebygge. Medicinen vil<br />
kunne forhindre produktionen af<br />
kommende homoseksuelle, ell<strong>er</strong><br />
tør vi anvende et Bangsk udtryk<br />
som ’håbløse slægt<strong>er</strong>’? Alene forplantningen<br />
kræv<strong>er</strong> ifølge<br />
»Gedanken«-essayet en sådan<br />
indskrænkning.<br />
Et hovedargument i min b<strong>og</strong> <strong>er</strong>,<br />
at H<strong>er</strong>man Bang i hele sit forfatt<strong>er</strong>skab<br />
ganske enkelt udfør<strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
projekt, han håb<strong>er</strong>, kommende<br />
læg<strong>er</strong> i virkeligheden vil realis<strong>er</strong>e.<br />
Bang udforsk<strong>er</strong> sine mærkelige<br />
p<strong>er</strong>son<strong>er</strong>, analys<strong>er</strong><strong>er</strong> d<strong>er</strong>es familieforhold,<br />
arvelige belastning<strong>er</strong>,<br />
fødsl<strong>er</strong>, opdragelse, opvækst, redegør<br />
minutiøst for d<strong>er</strong>es indflydelseskild<strong>er</strong>,<br />
udlev<strong>er</strong><strong>er</strong> d<strong>er</strong>es tragiske<br />
kærlighed<strong>er</strong> <strong>og</strong> end<strong>er</strong> næsten hv<strong>er</strong><br />
gang med at tage livet af dem, så<br />
forplantningen kan gå sin gang <strong>og</strong><br />
smålivet skylle vid<strong>er</strong>e, som Agnes<br />
Linde udtrykk<strong>er</strong> <strong>det</strong> i »Ved Vejen«,<br />
Bangs mest<strong>er</strong>tekst, d<strong>er</strong> med<br />
fordel kan genlæses i et forplantningsøkonomisk<br />
p<strong>er</strong>spektiv.<br />
Kortromanens ell<strong>er</strong> langnovellens<br />
triste slutning <strong>er</strong> nemlig fra et<br />
reproduktionsmæssigt synspunkt<br />
den optimale løsning; for den st<strong>er</strong>ile<br />
heltinde <strong>er</strong> død, den forplantningsuvillige<br />
Huus, d<strong>er</strong> godt nok<br />
kør<strong>er</strong> med sæd, men har gådefuld<br />
afsmag for forlovels<strong>er</strong> <strong>og</strong> fødsl<strong>er</strong>,<br />
<strong>er</strong> bortrejst, den virile stationsforstand<strong>er</strong><br />
Bai kan udov<strong>er</strong> sine to<br />
uægte børn få et par ægte med den<br />
m<strong>er</strong>e end parringsvillige Louise<br />
Abel, d<strong>er</strong> ligesom sin lige så<br />
mandbare søst<strong>er</strong>, Ida, måske endelig<br />
får en mand på kr<strong>og</strong>en. Vi <strong>er</strong><br />
h<strong>er</strong> alle for forplantningen, sukk<strong>er</strong><br />
veninden den engang så vitale<br />
Thora B<strong>er</strong>g, d<strong>er</strong> karakt<strong>er</strong>istisk nok<br />
gift<strong>er</strong> sig nedad med en Kaptajn<br />
Dahl — <strong>og</strong> <strong>det</strong> udsagn skal tages<br />
b<strong>og</strong>staveligt.<br />
De ufrugtbare<br />
De d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> kan ell<strong>er</strong> vil forplante<br />
sig, skal H<strong>er</strong>man Bang nok sørge<br />
for enten at få skaffet af vejen gennem<br />
bortrejse ell<strong>er</strong>, hyppig<strong>er</strong>e, få<br />
taget livet af. Ægteskabsbryd<strong>er</strong>en<br />
Tine bliv<strong>er</strong> sendt i dammen, den<br />
naturstridige Ida Brandt visn<strong>er</strong><br />
bort i løbet af foråret, William Høg<br />
resign<strong>er</strong><strong>er</strong> ell<strong>er</strong> begår selvmord<br />
(anden-udgaven af »Haabløse<br />
Slægt<strong>er</strong>« <strong>er</strong> m<strong>er</strong>e ’moralsk’, i<strong>det</strong><br />
den kraftigt antyd<strong>er</strong>, at den besynd<strong>er</strong>lige<br />
helt dør snar<strong>er</strong>e end den<br />
usædelige førsteudgaves bortrejse),<br />
<strong>og</strong> Claude Zoret dør <strong>og</strong> testament<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
sin formue til <strong>det</strong> unge het<strong>er</strong>oseksuelle<br />
par ligesom den navnløse<br />
fortæll<strong>er</strong> i »Brudt Liv«, Bangs<br />
tidligste tekst. Joán Ujházy nøjes<br />
med at rejse bort ligesom en lang<br />
række andre blege, gådefuldt melankolske<br />
<strong>og</strong> altruistiske ungkarle.<br />
D<strong>er</strong> vis<strong>er</strong> sig gradvist et fast<br />
mønst<strong>er</strong> <strong>og</strong> en gennemgående<br />
l<strong>og</strong>ik i Bangs forfatt<strong>er</strong>skab, som<br />
typisk rumm<strong>er</strong> beskrivelsen af en<br />
mærkelig figurs mærkeligt <strong>det</strong><strong>er</strong>min<strong>er</strong>ede<br />
skæbne, som vedkommende<br />
vel at mærke <strong>er</strong> ganske<br />
uden skyld i. H<strong>er</strong>eft<strong>er</strong> følges<br />
denne ofte engleagtige outsid<strong>er</strong>s<br />
tragiske liv, som typisk krones<br />
med døden, d<strong>er</strong> nærmest fremstilles<br />
som en form for selvrealisation<br />
såvel som en slags ofring for menneskeheden<br />
<strong>og</strong> forplantningen.<br />
Ell<strong>er</strong> som Willian Høg gådefuldt<br />
skriv<strong>er</strong> <strong>det</strong> i sit afskedsbrev, d<strong>er</strong> i<br />
alle or<strong>det</strong>s betydning<strong>er</strong> afslutt<strong>er</strong><br />
de »Haabløse Slægt<strong>er</strong>«: for at frelse<br />
Slægten. Bang skriv<strong>er</strong> sig således<br />
gennem sine allegori<strong>er</strong> ind i<br />
den mod<strong>er</strong>ne vestlige v<strong>er</strong>dens<br />
hygiejniske fantasi om et univ<strong>er</strong>s<br />
uden homoseksuelle. Ell<strong>er</strong> and<strong>er</strong>ledes<br />
udtrykt: en god homoseksuel<br />
<strong>er</strong> en død homoseksuel.<br />
Kvindeskildring<strong>er</strong>ne<br />
»Gedanken«-essayets poetol<strong>og</strong>iske<br />
mulighed<strong>er</strong> <strong>er</strong> imidl<strong>er</strong>tid <strong>ikke</strong> udtømte<br />
h<strong>er</strong>med. Et standardtema i<br />
Bang-forskningen <strong>er</strong> inspir<strong>er</strong>et af<br />
Bangs egen fremstilling af den<br />
homoseksuelle mand som en kvindelig<br />
sjæl i et mandligt legeme.<br />
Denne figur, som que<strong>er</strong>teoretik<strong>er</strong>en<br />
Eve Kosofsky Sedgwick i sin<br />
b<strong>og</strong> »Epistemol<strong>og</strong>y of the closet«<br />
kald<strong>er</strong> inv<strong>er</strong>sionstropen, giv<strong>er</strong> ifølge<br />
Bang den mandlige homoseksuelle<br />
kunstn<strong>er</strong> særligt gode betingels<strong>er</strong><br />
for at skildre mennesk<strong>er</strong>,<br />
i<strong>det</strong> han <strong>er</strong> en ’andr<strong>og</strong>yn’ figur,<br />
d<strong>er</strong> indfølende <strong>og</strong> indfølt kan<br />
beskrive såvel mænd som kvind<strong>er</strong>.<br />
Bangs b<strong>er</strong>ømte kvindeskildring<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> således ofte koblet til hans<br />
homoseksualitet.<br />
Imidl<strong>er</strong>tid <strong>er</strong> jeg skeptisk ved<br />
<strong>det</strong>te ræsonnement. For <strong>det</strong> første<br />
fordi jeg — ja, call me old fashioned!<br />
— som feminist altid studs<strong>er</strong>,<br />
når en enig, mandlig forskningstradition<br />
ros<strong>er</strong> en mandlig forfatt<strong>er</strong><br />
for hans begavede kvindesk<strong>ikke</strong>ls<strong>er</strong>.<br />
Selv en kønsforskruet mest<strong>er</strong>digt<strong>er</strong><br />
som J.P.Jacobsen roses h<strong>er</strong>for.<br />
Og jeg savn<strong>er</strong> at se kvindelige<br />
Bang-forsk<strong>er</strong>e rose kvindeskildring<strong>er</strong>ne.<br />
Kun den tyske skandinavist<br />
Annegret Heitmann har i afhandlingen<br />
»Noras Schwest<strong>er</strong>« sat<br />
spørgsmålstegn ved de bang’ske<br />
kvindesk<strong>ikke</strong>ls<strong>er</strong>s realisme. Helt<br />
oplagte emn<strong>er</strong> som mis<strong>og</strong>yni <strong>og</strong><br />
kvindedæmonis<strong>er</strong>ing i Bangs forfatt<strong>er</strong>skab<br />
skrig<strong>er</strong> på systematisk<br />
kortlægning, analyse <strong>og</strong> teoretis<strong>er</strong>ing<br />
g<strong>er</strong>ne af en forsk<strong>er</strong> med ’kvindeligt<br />
mark<strong>er</strong>ede kropstegn’, som<br />
<strong>det</strong> jo nu hedd<strong>er</strong> på postfeministisk<br />
newspeak.<br />
For <strong>det</strong> an<strong>det</strong> går min skepsis<br />
(stand in)<br />
vedrørende den mandlige konsensus<br />
omkring den mandlige homoseksuelles<br />
indlevelsesevne i ’kvinden’<br />
<strong>og</strong>så på <strong>det</strong> banale faktum, at<br />
selv inden for figurens egen l<strong>og</strong>ik,<br />
så savn<strong>er</strong> jeg <strong>det</strong> ’modsatte’ billede.<br />
Jeg ville være mindre skeptisk<br />
ov<strong>er</strong> for tankegangen, hvis jeg bare<br />
engang imellem så hyldest<strong>er</strong> til<br />
lesbiske kunstn<strong>er</strong>es dybfølte indlevels<strong>er</strong><br />
i mænd.<br />
En undladelsessynd<br />
Jeg må h<strong>er</strong> ved vejs ende beklage,<br />
at jeg endnu engang har begået<br />
»Mærkværdige læsning<strong>er</strong>«s undladelsessynd:<br />
<strong>ikke</strong> at besvare spørgsmålet:<br />
»Er impressionismen en<br />
homoseksuel fortælleteknik?« For<br />
mig <strong>er</strong> <strong>det</strong> først <strong>og</strong> fremmest vigtigt<br />
at stille spørgsmålet, at formul<strong>er</strong>e<br />
<strong>det</strong> som kombinationsmulighed<br />
mellem seksualitetshistorie <strong>og</strong><br />
litt<strong>er</strong>aturhistorie. Jeg <strong>er</strong> fuldstændig<br />
klar ov<strong>er</strong>, at en randbemærkning<br />
om den homoseksuelle<br />
kunstn<strong>er</strong>s produktionsbetingels<strong>er</strong> i<br />
en posthumt udgiven marginaltekst<br />
af en enkelt forfatt<strong>er</strong> næppe<br />
isol<strong>er</strong>et kan bygge en bro mellem<br />
en så bred bevægelse som impressionismen<br />
<strong>og</strong> et så komplekst<br />
historisk fænomen som homoseksualiteten.<br />
Jeg har samme følelse<br />
ved at stille spørgsmålet, som<br />
Judith Butl<strong>er</strong> havde ved at skrive<br />
et essay med titlen »Den lesbiske<br />
fallos«: indhol<strong>det</strong> kan aldrig leve<br />
op til titlen. Men som Butl<strong>er</strong> resign<strong>er</strong>et<br />
konklud<strong>er</strong><strong>er</strong>: sådan <strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
altid med <strong>det</strong> falliske. Det lov<strong>er</strong><br />
altid m<strong>er</strong>e, end <strong>det</strong> kan holde.<br />
H<strong>er</strong>man Bang: »Gedanken zum<br />
Sexualitätsproblem« (1922)<br />
Dag Heede: »H<strong>er</strong>man Bang.<br />
Mærkværdige læsning<strong>er</strong>« (2003)<br />
Annegre Heitmann: »Noras<br />
Schwest<strong>er</strong>« (1992)<br />
Eve Kosofsky Sedgwick:<br />
»Epistemol<strong>og</strong>y of the closet«<br />
(1990)<br />
Dag Heede (f. 1962), mag.art <strong>og</strong><br />
ph.d i litt<strong>er</strong>aturvidenskab<br />
(Københavns Univ<strong>er</strong>sitet), lektor i<br />
dansk litt<strong>er</strong>atur ved Institut for litt<strong>er</strong>atur,<br />
kultur <strong>og</strong> medi<strong>er</strong>,<br />
Syddansk Univ<strong>er</strong>sitet. Har bl.a.<br />
public<strong>er</strong>et om Michel Foucault,<br />
Sigmund Freud, Jens Pet<strong>er</strong><br />
Jacobsen, Karen Blixen, H<strong>er</strong>man<br />
Bang, Lili Elbe, Pet<strong>er</strong> Høeg <strong>og</strong><br />
que<strong>er</strong> teori. Arbejd<strong>er</strong> p.t. med<br />
H.C.And<strong>er</strong>sen.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 35
(stand in)<br />
Af Lis Norup<br />
Skønt <strong>det</strong> i Grunden <strong>ikke</strong> pass<strong>er</strong><br />
sig for Voksne at drøfte Kønsspørgsmaal,<br />
fordi <strong>det</strong> for Mænd,<br />
d<strong>er</strong> arbejd<strong>er</strong> <strong>og</strong> har Familie, <strong>er</strong><br />
ov<strong>er</strong>flødigt, har de sidste Tid<strong>er</strong>s<br />
Sædelighedsskandal<strong>er</strong> maattet<br />
bevæge enhv<strong>er</strong> Borg<strong>er</strong> til at klargøre<br />
sit Syn paa abnorme Kønsforhold.<br />
Er Homoseksualitet tilladt<br />
ell<strong>er</strong> ej, <strong>er</strong> Pæd<strong>er</strong>asten en Sædelighedsforbryd<strong>er</strong><br />
ell<strong>er</strong> en Syg?<br />
Den, d<strong>er</strong> h<strong>er</strong> i homofobisk tonefald<br />
påtag<strong>er</strong> sig den opgave at<br />
diskut<strong>er</strong>e »en Mands forrykte<br />
Tilbøjelighed for sit eget Køn«, <strong>er</strong><br />
Johannes V. Jensen i en kronik i<br />
»Politiken«, 30. novemb<strong>er</strong> 1906.<br />
Målet med kron<strong>ikke</strong>n »Samfun<strong>det</strong><br />
<strong>og</strong> Sædelighedsforbryd<strong>er</strong>en« <strong>er</strong> at<br />
und<strong>er</strong>strege »<strong>det</strong> Offentliges Pligt«<br />
til ubetinget at beskytte almenvellet<br />
mod den »skidne Kønsforrykthed«,<br />
bl.a. ved at indrette »et<br />
Hospital med tvunget Ophold for<br />
kønsligt Ulykkelige«. Indtil slige<br />
facilitet<strong>er</strong> <strong>er</strong> tilvejebragt, <strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
Privatmandens ret at værne »sig<br />
<strong>og</strong> sit Hus«, om nødvendigt ved<br />
»at sparke Tænd<strong>er</strong>ne ind i Hove<strong>det</strong><br />
paa en Sædelighedsforbryd<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> komm<strong>er</strong> dig for nær.«<br />
Tidspunktet for Johannes V.<br />
Jensens anråbelse af »Samfun<strong>det</strong>s<br />
Ret at fastholde <strong>og</strong> uskadeliggøre<br />
enhv<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> sondr<strong>er</strong> sig ud fra <strong>det</strong><br />
Almene« var <strong>ikke</strong> tilfældigt. For<br />
kron<strong>ikke</strong>n var affødt af en aktuel<br />
skandale, af Den store Sædelighedssag,<br />
hvor respektable <strong>og</strong> velhavende<br />
h<strong>er</strong>r<strong>er</strong> af <strong>det</strong> bedre borg<strong>er</strong>skab<br />
som tandlæge Emil Aae <strong>og</strong><br />
36<br />
»Hvad <strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
H<strong>er</strong>man Bang har skrevet?«<br />
Om Dag Heedes nye, mærkværdige Bang-læsning<strong>er</strong>. I tableauets abrupte form<br />
sætt<strong>er</strong> de fokus på forfatt<strong>er</strong>ens livslange forhandling med het<strong>er</strong>onormativiteten<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
ov<strong>er</strong>betjent i opdagelsespolitiet<br />
Carl Hansen var blevet arrest<strong>er</strong>et<br />
<strong>og</strong> året eft<strong>er</strong>, i 1907, dømt for at<br />
have ov<strong>er</strong>trådt straffelovens §177,<br />
’Deelagtighed i Omgængelse mod<br />
Naturen’. Det int<strong>er</strong>essante ved forhørene<br />
var — ifølge Wilhelm von<br />
Rosens b<strong>og</strong> »Månens Kulør«,<br />
hvorfra de h<strong>er</strong> bragte oplysning<strong>er</strong><br />
stamm<strong>er</strong> — at de anklagede nok<br />
tilstod »en lang række strafbare<br />
forhold«, h<strong>er</strong>und<strong>er</strong> at have nydt<br />
omgang med »Hanskøg<strong>er</strong>«, unge<br />
mænd af arbejd<strong>er</strong>klassen, d<strong>er</strong> for<br />
en dal<strong>er</strong> ell<strong>er</strong> to falbød kø<strong>det</strong>s glæd<strong>er</strong>,<br />
<strong>og</strong> at have frekvent<strong>er</strong>et såkaldte<br />
‘Mandeklubb<strong>er</strong>’, men uden at<br />
de følte sig skyldige. »De an<strong>er</strong>kendte<br />
<strong>ikke</strong>«, skriv<strong>er</strong> von Rosen,<br />
»retsgrundlaget for retsforfølgningen«,<br />
fordi de var bevidste »om at<br />
tilhøre en gruppe af særlige individ<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> denne gruppes veletabl<strong>er</strong>ede<br />
sociale forankring i en københavnsk<br />
<strong>og</strong> int<strong>er</strong>national subkultur.«<br />
*<br />
Bangs tank<strong>er</strong> om<br />
seksualitetsspørgsmålet<br />
Blandt de grovhed<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> fylkedes<br />
i Johannes V. Jensens kronik, var<br />
d<strong>er</strong> en, d<strong>er</strong> var lige ved at få ham<br />
smidt ud af Dansk Forfatt<strong>er</strong>forening.<br />
Det var insinuationen om, at<br />
den positive holdning til et politisk<br />
forslag om udbygning af Københavns<br />
befæstning hos en »meget<br />
kendt Forfatt<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> iøvrigt foruden<br />
at være abnorm <strong>og</strong>saa har<br />
vist Talent«, skyldtes en forliebelse<br />
i en løjtnant. »Staklen«, d<strong>er</strong><br />
ifølge Johannes V. Jensen »næppe<br />
n<strong>og</strong>ensinde har haft et Vaaben i<br />
sin Haand«, lod sig uden vanskelighed<br />
genkende som H<strong>er</strong>man<br />
Bang.<br />
At den kendte forfatt<strong>er</strong> H<strong>er</strong>man<br />
Bang var kontrærseksuel, var d<strong>er</strong><br />
ingen i samtiden, d<strong>er</strong> var i tvivl<br />
om — slet <strong>ikke</strong> eft<strong>er</strong> den smædekampagne,<br />
frokostsprøjten »Middagsposten«<br />
førte an i, <strong>og</strong> hvis<br />
modbydelighed<strong>er</strong> var medvirkende<br />
til, at han i 1907 flyttede til<br />
B<strong>er</strong>lin — hvorimod kun få med<br />
sikk<strong>er</strong>hed kendte hans holdning<br />
til sin seksualitet.<br />
I 1909 — samme år som Emil<br />
Aae, eft<strong>er</strong> at have udstået sin straf<br />
for 14 tilfælde af omgængelse mod<br />
naturen, lod udgive sit forsvars- <strong>og</strong><br />
anklageskrift »Den fulde Sandhed<br />
om min Arrestation <strong>og</strong> Fhv. Kst.<br />
Kriminalretsassessor Wilckens<br />
store Sædelighedssag 1906-07« —<br />
nedskrev H<strong>er</strong>man Bang i samarbejde<br />
med den tyske læge Max<br />
Wasbutzki sin opfattelse af homoseksualiteten<br />
i skriftet »Gedanken<br />
zum Sexualitätsproblem«. Bistået<br />
af doktoren mente H<strong>er</strong>man Bang at<br />
pamfletten kunne tjene høj<strong>er</strong>e mål<br />
end bekendelsens, nemlig at indgå<br />
som kildeskrift i videnskabens<br />
vedholdende produktion af sandhed<br />
<strong>og</strong> viden om kønnet: »Jeg<br />
ønsk<strong>er</strong>, at disse Ord fem Aar eft<strong>er</strong><br />
min Død offentliggøres i et videnskabeligt<br />
Tidsskrift af min Ven <strong>og</strong><br />
Læge Dr. Max Wasbutzki ell<strong>er</strong> af<br />
en af ham betroet P<strong>er</strong>son.«<br />
Dette i forfatt<strong>er</strong>skabet sene ell<strong>er</strong><br />
rett<strong>er</strong>e posthume skrift, d<strong>er</strong> først<br />
blev offentliggjort i 1922 i B<strong>er</strong>lin,<br />
udgør præteksten for Dag Heedes<br />
forståelse af den måde, hvorpå<br />
H<strong>er</strong>man Bang i sit forfatt<strong>er</strong>skab<br />
forklæd<strong>er</strong>, iscenesætt<strong>er</strong>, forti<strong>er</strong>,<br />
fornægt<strong>er</strong>, sentimentalis<strong>er</strong><strong>er</strong>, spiritualis<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
ell<strong>er</strong> allegoris<strong>er</strong><strong>er</strong> homoseksualiteten.<br />
I de 82 tableau<strong>er</strong>,<br />
som Heedes b<strong>og</strong> »H<strong>er</strong>man Bang.<br />
Mærkværdige læsning<strong>er</strong>« består<br />
af, <strong>er</strong> homoseksualiteten <strong>ikke</strong> blot<br />
<strong>det</strong> centrale tale- <strong>og</strong> tekstproduc<strong>er</strong>ende,<br />
omend gedulgte omdrejningspunkt<br />
i forfatt<strong>er</strong>skabet.<br />
Homoseksualiteten forstås <strong>og</strong>så i<br />
en accentu<strong>er</strong>et modsætning til<br />
het<strong>er</strong>oseksualiteten som ov<strong>er</strong>gribende<br />
<strong>og</strong> bestemmende for den<br />
måde, hvorpå alle modsætning<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> konflikt<strong>er</strong>, de være historiske,<br />
økonomiske, sociale, moralske,<br />
psykol<strong>og</strong>iske ell<strong>er</strong> biol<strong>og</strong>iske,<br />
udtrykkes i forfatt<strong>er</strong>skabet. Det <strong>er</strong> i<br />
denne tilgang, d<strong>er</strong> iøvrigt <strong>ikke</strong> eksplicit<strong>er</strong>es<br />
i nævneværdig grad, at<br />
Dag Heede vis<strong>er</strong> sig som que<strong>er</strong>analytik<strong>er</strong>.<br />
Ved at »anlægge<br />
bevidst skæve vinkl<strong>er</strong>« <strong>og</strong> betjene<br />
sig af »besynd<strong>er</strong>lige betragtning<strong>er</strong>«<br />
søg<strong>er</strong> han i »Mærkværdige læsning<strong>er</strong>«<br />
først <strong>og</strong> fremmest gennem<br />
den »kønsomvendte allegori« at<br />
afdække, hvordan <strong>det</strong> homoseksuelle<br />
begær ’forvaltes’ ell<strong>er</strong> ’forhandles’<br />
i en het<strong>er</strong>onormativ v<strong>er</strong>den.<br />
Hvor homoseksualiteten hos<br />
H<strong>er</strong>man Bang bliv<strong>er</strong> diskut<strong>er</strong>et<br />
uden forklædning, sk<strong>er</strong> <strong>det</strong> ifølge<br />
Dag Heede i slavetænkningens<br />
form, i en tematis<strong>er</strong>ing, d<strong>er</strong> und<strong>er</strong>støtt<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> bekræft<strong>er</strong> den het<strong>er</strong>oseksuelt<br />
satte het<strong>er</strong>onormativitets<br />
»absolutte etiske forrang, univ<strong>er</strong>salitet,<br />
omnipresens <strong>og</strong> ofte uproblematiske<br />
status som natur«.<br />
Med en kvindes sjæl<br />
Udgangspunktet i H<strong>er</strong>man Bangs<br />
»Tank<strong>er</strong> om seksualitetsspørgsmå-
let«, som skriftet hedd<strong>er</strong> i den<br />
danske ov<strong>er</strong>sættelse, <strong>er</strong> en afvisning<br />
af forførelsesteorien gennem<br />
en und<strong>er</strong>stregning af, at »[m]an<br />
bliv<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> homoseksuel, man <strong>er</strong><br />
<strong>det</strong>.« Men denne medfødte kønsfølelse<br />
fremstilles <strong>ikke</strong> som en legitim<br />
ytring af sanselighed <strong>og</strong> begær;<br />
den <strong>er</strong> en afart, en abnormitet, »en<br />
fejl fra naturens ell<strong>er</strong> skab<strong>er</strong>ens<br />
egen side«, som <strong>det</strong> vil være »ub<strong>er</strong>ettiget<br />
<strong>og</strong> umulig« at betragte som<br />
forbryd<strong>er</strong>isk ell<strong>er</strong> lovstridig, »thi<br />
man har aldrig ret til at straffe den<br />
medfødte natur«. D<strong>er</strong>imod <strong>er</strong><br />
denne »medfødte lod« et anliggende<br />
for lægen <strong>og</strong> videnskaben.<br />
Indtil fremskridtet har tilvejebragt<br />
<strong>det</strong> ønskede middel til helbredelse<br />
ell<strong>er</strong> udslettelse, lev<strong>er</strong><br />
den homoseksuelle et sørgmodigt<br />
<strong>og</strong> rastløst dobbeltliv, i et maskepi<br />
af hemmelige tegn <strong>og</strong> kod<strong>er</strong>, hvormed<br />
han giv<strong>er</strong> sig til kende for<br />
den fremmede, hans brod<strong>er</strong> i <strong>det</strong>te<br />
ene. Dette fælles, d<strong>er</strong> mærk<strong>er</strong> den<br />
homoseksuelle med »en slags pukkelryggethed«<br />
hinsides klass<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
dannelse, gør, at han »med hele sit<br />
hj<strong>er</strong>te <strong>og</strong> hele sin hj<strong>er</strong>ne forsøg<strong>er</strong><br />
at ov<strong>er</strong>holde alle samfun<strong>det</strong>s <strong>og</strong><br />
ærens love«. Men hvor meget hans<br />
livsførelse end <strong>er</strong> beh<strong>er</strong>sket »af en<br />
skjult trang til at bøde, som havde<br />
han altid en skyldkonto, d<strong>er</strong> skulle<br />
udlignes«, pines han af samvittighedskval<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> angst for at blive<br />
afsløret, hvorfor selvmor<strong>det</strong> lokk<strong>er</strong><br />
som den endegyldige udvej. Og<br />
d<strong>og</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong> ifølge H<strong>er</strong>man Bang<br />
således, at skammen ov<strong>er</strong> »skavanken«<br />
forlen<strong>er</strong> den ulykkelige<br />
med en grænseløs godhed, uegennytte<br />
<strong>og</strong> kunstn<strong>er</strong>isk anlæg, fordi<br />
han skønt mand »føl<strong>er</strong> med en<br />
kvindes sjæl« <strong>og</strong> d<strong>er</strong>for »kan<br />
udforske sjælelivet fra to sid<strong>er</strong>«.<br />
*<br />
Altruist<strong>er</strong> <strong>og</strong> selvmord<strong>er</strong>e<br />
Dag Heedes int<strong>er</strong>esse <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> at<br />
forstå H<strong>er</strong>man Bangs »Tank<strong>er</strong> om<br />
seksualitetsspørgsmålet« i forhold<br />
til samtidens kønsdiskussion<strong>er</strong>, ej<br />
hell<strong>er</strong> at lade skriftet indgå i en<br />
bred<strong>er</strong>e historisk analyse af<br />
ombrydning<strong>er</strong> i den maskuline<br />
kønsrolle und<strong>er</strong> trykket af sociale<br />
<strong>og</strong> samfundsmæssige forandring<strong>er</strong>.<br />
Sigtet <strong>er</strong> litt<strong>er</strong>ært, <strong>er</strong> en und<strong>er</strong>søgelse<br />
af, hvordan H<strong>er</strong>man Bangs<br />
livslange »forhandling<strong>er</strong> med<br />
het<strong>er</strong>onormativiteten« lad<strong>er</strong> sig<br />
spore i <strong>det</strong> skønlitt<strong>er</strong>ære forfatt<strong>er</strong>skab.<br />
Ov<strong>er</strong>ordnet genfind<strong>er</strong> Heede<br />
den afvig<strong>er</strong>ens altruistiske <strong>og</strong> selvmord<strong>er</strong>iske<br />
sk<strong>ikke</strong>lse, som H<strong>er</strong>man<br />
Bang fremmanede i »Tank<strong>er</strong><br />
om seksualitetsspørgsmålet«, som<br />
p<strong>er</strong>sontype <strong>og</strong> mønst<strong>er</strong> i roman<strong>er</strong>ne<br />
<strong>og</strong> novell<strong>er</strong>ne: »[E]n god, længselsfuld,<br />
ofte til døden melankolsk<br />
p<strong>er</strong>son bringes på grund af forhold<br />
uden for p<strong>er</strong>sonens egen kontrol<br />
<strong>og</strong> h<strong>er</strong>redømme (forhold d<strong>er</strong> muligvis<br />
hidrør<strong>er</strong> fra p<strong>er</strong>sonens slægtsarv,<br />
konstitution ell<strong>er</strong> socialisation)<br />
til at begå et (ofte seksuelt<br />
betonet) normbrud; <strong>det</strong>te medfør<strong>er</strong><br />
døden, hvoreft<strong>er</strong> teksten gennem<br />
sin patos søg<strong>er</strong> at stille spørgsmålstegn<br />
ved, om status quo altid <strong>er</strong><br />
helt retfærdig, <strong>og</strong> om vi virkelig<br />
lev<strong>er</strong> i den bedste af alle v<strong>er</strong>den<strong>er</strong>.«<br />
Ind i <strong>det</strong>te mønst<strong>er</strong> lad<strong>er</strong> sig<br />
føje — for at nævne n<strong>og</strong>le af de<br />
mest kendte — den »ureproduktive«<br />
Katinka Bai, som må dø, ligesom<br />
den »besynd<strong>er</strong>lige« Franz<br />
Pand<strong>er</strong> <strong>og</strong> den »deflor<strong>er</strong>ede ægteskabsbryd<strong>er</strong>«<br />
Tine Bølling begge<br />
må begå selvmord, mens William<br />
Høg, Ida Brandt, Frøken Caja <strong>og</strong><br />
Ellen Urne synk<strong>er</strong> til bunds i<br />
resignationens livløshed. Grev<br />
Hvide <strong>og</strong> Forvalt<strong>er</strong> Huus kan nøjes<br />
med at rejse bort. Sidstnævnte<br />
med t<strong>og</strong>.<br />
H<strong>er</strong>eft<strong>er</strong> følg<strong>er</strong> en række tværlæsning<strong>er</strong><br />
i forfatt<strong>er</strong>skabet, hvis<br />
»vinkling<strong>er</strong> <strong>og</strong> p<strong>er</strong>spektiv<strong>er</strong>ing<strong>er</strong>«<br />
skal »påvise <strong>og</strong> konstru<strong>er</strong>e nye<br />
mønstre <strong>og</strong> l<strong>og</strong>ikk<strong>er</strong>« <strong>og</strong> d<strong>er</strong>med<br />
åbne for indsigt<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> ifølge Dag<br />
Heede har været ov<strong>er</strong>set i sekundærlitt<strong>er</strong>aturen.<br />
Med afsæt i en<br />
b<strong>og</strong>stavelig udlægning af H<strong>er</strong>man<br />
Bangs udtalelse i 1879 om, at enhv<strong>er</strong><br />
b<strong>og</strong> <strong>er</strong> »en Bekendelse om<br />
Martinius Nielsen <strong>og</strong> H<strong>er</strong>man Bang 1880<br />
Digt<strong>er</strong>en selv <strong>og</strong> om den han<br />
elsk<strong>er</strong>«, s<strong>er</strong> Dag Heede forfatt<strong>er</strong>skabet<br />
som en kærlighedsbekendelse<br />
i den kønsomvendte allegoris<br />
form.<br />
Følgelig træd<strong>er</strong> de tvende forfør<strong>er</strong>sk<strong>er</strong><br />
Kamilla Falk <strong>og</strong><br />
Grevinde von Hatzfeldt i<br />
»Haabløse Slægt<strong>er</strong>« frem som<br />
»allegori<strong>er</strong> for homoseksuelle<br />
mænd«, som »arketyp<strong>er</strong> på ’den<br />
ældre mandlige forfør<strong>er</strong>’«, hvis<br />
vemodsmættede orgel- <strong>og</strong> klav<strong>er</strong>s-<br />
(stand in)<br />
pil »måske« lad<strong>er</strong> sig forstå som<br />
»p<strong>er</strong>v<strong>er</strong>sionens tidligste lokkemiddel«,<br />
»masturbation« <strong>og</strong> »et<br />
muligt udtryk for homoseksualitet,<br />
n<strong>og</strong>et ’selvlært’«. Også den opofrende<br />
Ida Brandt i »Ludvigsbakke«<br />
<strong>er</strong> i forklædning, en »allegori<br />
for den mandlige homoseksuelle«,<br />
ligesom <strong>det</strong> højspændte<br />
omdrejningspunkt i »Fædra«,<br />
incesten, <strong>er</strong> en »homoseksuel allegori«.<br />
Den morfindøs, som Ellen<br />
Urne i sin ulykke find<strong>er</strong> glemsel i,<br />
<strong>er</strong> »en substitut for (homo)seksualitet<br />
ell<strong>er</strong> måske en allegori for<br />
masturbation slet <strong>og</strong> ret.« Forhol<strong>det</strong><br />
mellem Katinka Bai <strong>og</strong><br />
Forvalt<strong>er</strong> Huus i »Ved Vejen« kan<br />
»<strong>og</strong>så ses som en pæd<strong>er</strong>astisk relation«,<br />
mens beskrivelsen af venindeforholden<br />
mellem Katinka <strong>og</strong><br />
den brave præstedatt<strong>er</strong> Agnes<br />
Ȍbn<strong>er</strong> for en lesbisk fortolkning<br />
af d<strong>er</strong>es relation«. Vid<strong>er</strong>e <strong>og</strong> vid<strong>er</strong>e<br />
går <strong>det</strong>. I tableau 54 mød<strong>er</strong> vi<br />
und<strong>er</strong> ov<strong>er</strong>skriften »Monoseksuel<br />
medicin <strong>og</strong> ’lesbianisme’ som<br />
<strong>er</strong>otis<strong>er</strong>ing« degnedatt<strong>er</strong>en Tine,<br />
mens den slidte <strong>og</strong> kantede frøken<br />
Cajas fornærmes med formul<strong>er</strong>ing<strong>er</strong><br />
som: »[S]elv hendes gard<strong>er</strong>obe<br />
synes kønsløs (måske som en slap<br />
fallosparodi)«.<br />
Abrupte tableau<strong>er</strong><br />
De mange forbehold <strong>og</strong> relativ<strong>er</strong>ing<strong>er</strong>,<br />
som den hyppige brug af<br />
»måske« <strong>og</strong> »<strong>og</strong>så« angiv<strong>er</strong>, ændr<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> ved, at en que<strong>er</strong>-læsning,<br />
sådan som den h<strong>er</strong> <strong>er</strong> foretaget,<br />
har tendens til at reduc<strong>er</strong>e de<br />
mange betydningslag i H<strong>er</strong>man<br />
Bangs forfatt<strong>er</strong>skab til en bastant<br />
<strong>og</strong> monoton bekendelse af <strong>det</strong><br />
homoseksuelle begær i den kønsomvendte<br />
allegoris form. Dette<br />
udelukk<strong>er</strong> <strong>ikke</strong>, at Dag Heedes b<strong>og</strong><br />
<strong>og</strong>så rumm<strong>er</strong> int<strong>er</strong>essante betragtning<strong>er</strong><br />
af forfatt<strong>er</strong>skabets iscenesættelse<br />
af sanselighedens udtryksform<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> und<strong>er</strong>gravning af<br />
het<strong>er</strong>onormativiteten. Måtte disse<br />
iagttagels<strong>er</strong> blot have været udfol<strong>det</strong><br />
i en m<strong>er</strong>e samlet <strong>og</strong> sammenhængende<br />
analyse, end <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
tilfæl<strong>det</strong> i den foreliggende b<strong>og</strong>s<br />
korte <strong>og</strong> abrupt sammensatte tableau<strong>er</strong>,<br />
således at den mærkværdiggørende<br />
læsnings fortrin i<br />
høj<strong>er</strong>e grad kunne være synliggjort.<br />
Dag Heede<br />
»H<strong>er</strong>man Bang. Mærkværdige<br />
læsning<strong>er</strong>. To<strong>og</strong>firs tableau<strong>er</strong>«<br />
275 sid<strong>er</strong>, 268 kr.<br />
Syddansk Univ<strong>er</strong>sitetsforlag<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 37
(stand in)<br />
38<br />
Allegoriske læsning<strong>er</strong> af »Stuk«<br />
Af Eira Storstein <strong>og</strong><br />
Pe<strong>er</strong> E. Sørensen<br />
Ensrettet norsk b<strong>og</strong> udstill<strong>er</strong> de blinde vinkl<strong>er</strong> i fortolkningen af H<strong>er</strong>man Bang<br />
I 2001 udkom d<strong>er</strong> i Norge en problematisk<br />
b<strong>og</strong> om Bang. Med<br />
und<strong>er</strong>titlen »Drift <strong>og</strong> skrift i H<strong>er</strong>man<br />
Bangs forfatt<strong>er</strong>skap« <strong>er</strong> »Homoseksualitet?<br />
Homotekstualitet?«<br />
primært skrevet af Øystein S.<br />
Zien<strong>er</strong>. Han døde und<strong>er</strong> udarbejdelsen<br />
<strong>og</strong> den foreliggende b<strong>og</strong> <strong>er</strong><br />
færdigredig<strong>er</strong>et af hans ven Jørgen<br />
Lorentzen med hjælp fra Arne<br />
Melb<strong>er</strong>g, Grace Stene <strong>og</strong> Kristin<br />
Ørjasæt<strong>er</strong>, men med Lorentzen<br />
som drivkraft. Det eft<strong>er</strong>ladte manuskript<br />
som den færdige b<strong>og</strong> <strong>er</strong><br />
en formindsket udgave af, var<br />
angiveligt på 400 sid<strong>er</strong>. Jørgen<br />
Lorentzen har »omtrent halv<strong>er</strong>t«<br />
Zien<strong>er</strong>s analyse af »Stuk« <strong>og</strong> skrevet<br />
en indledning om mod<strong>er</strong>ne<br />
kønsforskning. Resultatet <strong>er</strong> på<br />
218 sid<strong>er</strong>. Lorentzen redegør <strong>ikke</strong><br />
for sine redaktionsprincipp<strong>er</strong>. Det<br />
<strong>er</strong> dybt problematisk, blandt an<strong>det</strong><br />
fordi han har plac<strong>er</strong>et sig selv som<br />
medforfatt<strong>er</strong> på titelbla<strong>det</strong>. Men<br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong> især problematisk fordi d<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> tale om teoretiske div<strong>er</strong>gens<strong>er</strong><br />
mellem de to forfatt<strong>er</strong>e. Hvor<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
Zien<strong>er</strong> skriv<strong>er</strong> inden for en eksistentiel<br />
<strong>og</strong> identifikatorisk horisont,<br />
<strong>er</strong> Lorentzen konstruktivistisk<br />
<strong>og</strong> que<strong>er</strong>-orient<strong>er</strong>et eft<strong>er</strong> Foucault:<br />
hvem <strong>er</strong> egentlig tekstens<br />
h<strong>er</strong>re?<br />
Trods forkortelsen <strong>er</strong> d<strong>er</strong> stadigvæk<br />
mange redundante formul<strong>er</strong>ing<strong>er</strong><br />
i <strong>det</strong> udgivne. Denne uendelige<br />
gentagelse produc<strong>er</strong><strong>er</strong> et<br />
voksende behov for modforestilling<strong>er</strong>.<br />
Zien<strong>er</strong> åbn<strong>er</strong> aldrig — eft<strong>er</strong><br />
den første metodiske præsentation<br />
af sit projekt — for diskussion<strong>er</strong> af<br />
de analytiske greb han praktis<strong>er</strong><strong>er</strong>.<br />
Han synes <strong>ikke</strong> at mærke modstand<br />
fra teksten selv, <strong>og</strong> læsning<strong>er</strong>ne<br />
tend<strong>er</strong><strong>er</strong> d<strong>er</strong>ved mod <strong>det</strong><br />
allegoriske i slet forstand: alt <strong>er</strong><br />
omskrivning<strong>er</strong> af den fra-nærværende<br />
homoseksualitet. Det<br />
hæng<strong>er</strong> sammen med homotekstualitetsbegrebet<br />
d<strong>er</strong> åbn<strong>er</strong> for en<br />
globalis<strong>er</strong>ing af homoseksualis<strong>er</strong>ingen<br />
d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> giv<strong>er</strong> plads til en<br />
diskussion af romanens tekstualitet<br />
ell<strong>er</strong> romanen som roman.<br />
Tekstens tekstualitet <strong>er</strong> langt<br />
m<strong>er</strong>e sammensat end Zien<strong>er</strong> synes<br />
at opdage. Ligesom Bangs egne<br />
refleksion<strong>er</strong> ov<strong>er</strong> realisme <strong>og</strong> komposition<br />
<strong>og</strong> hele hans arbejde med<br />
romanens »arkitektur« (et begreb<br />
fra et af Bangs breve til forlægg<strong>er</strong>en<br />
und<strong>er</strong> udarbejdelsen af<br />
»Stuk«) <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> reduc<strong>er</strong>bart til problemat<strong>ikke</strong>n<br />
med homotekstualitets/-seksualitet.<br />
H<strong>er</strong>man Bangs<br />
poetik <strong>er</strong> hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> identisk med<br />
ov<strong>er</strong>vejels<strong>er</strong>ne i hans egne betragtning<strong>er</strong><br />
om seksualitet som han<br />
lev<strong>er</strong>ede til sin b<strong>er</strong>linske huslæge<br />
Max Wasbutzki i 1909. Zien<strong>er</strong><br />
åbn<strong>er</strong> et felt, som kritik<strong>er</strong>ne tidlig<strong>er</strong>e<br />
har været forbavsende, men<br />
<strong>ikke</strong> aldeles blinde for. Desværre<br />
praktis<strong>er</strong><strong>er</strong> han selv en blindhed<br />
d<strong>er</strong> gør hans iagttagels<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
læsningsforslag mindre indsigtsfulde,<br />
end de kunne have været.<br />
Isol<strong>er</strong>et fra konteksten<br />
Homoseksualiteten beskriv<strong>er</strong><br />
Lorentzen som en »ideol<strong>og</strong>isk<br />
konstruksjon, som historisk forand<strong>er</strong>lige<br />
fortolkning<strong>er</strong> <strong>og</strong> som en<br />
social <strong>og</strong> språklig prosess«, <strong>og</strong> han<br />
vis<strong>er</strong> i forlængelse af blandt an<strong>det</strong><br />
Foucault, at homoseksualiteten<br />
skabes som diskurs i slutningen af<br />
1800-tallet. Den socialkonstruktivisme<br />
b<strong>og</strong>en bygg<strong>er</strong> på, skal <strong>ikke</strong><br />
diskut<strong>er</strong>es h<strong>er</strong>. Den står til kritik<br />
mange andre sted<strong>er</strong>, men den fore-<br />
komm<strong>er</strong> os oplysende i denne<br />
sammenhæng. Før 1870’<strong>er</strong>ne talte<br />
<strong>og</strong> skrev man <strong>ikke</strong> om homoseksualitet,<br />
men om ’sodomi’ <strong>og</strong> ’pæd<strong>er</strong>asti’.<br />
Med den nye homoseksuelle<br />
diskurs rives begrebet <strong>og</strong> d<strong>er</strong>med<br />
fænomenet løs fra sine kristne <strong>og</strong><br />
ant<strong>ikke</strong> rødd<strong>er</strong> <strong>og</strong> forankres i ste<strong>det</strong><br />
i naturvidenskabelige tankegange<br />
hvor den seksuelle aktivitet<br />
kobles sammen med en specifik<br />
seksuel tilbøjelighed, »en feil fra<br />
naturens side«. Lorentzen skits<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
kort begrebs- <strong>og</strong> idéhistorien<br />
frem til Bangs samtid <strong>og</strong> peg<strong>er</strong><br />
und<strong>er</strong>vejs på at fremvæksten af<br />
den mod<strong>er</strong>ne storby <strong>og</strong> bylivet <strong>er</strong><br />
forudsætningen for denne nye diskursivitet.<br />
D<strong>er</strong>med lægg<strong>er</strong> han op<br />
til Zien<strong>er</strong>s eft<strong>er</strong>følgende analyse af<br />
den første storbyroman i dansk litt<strong>er</strong>atur,<br />
H<strong>er</strong>man Bangs »Stuk« fra<br />
1887.<br />
Indledningen vis<strong>er</strong> <strong>og</strong>så at<br />
Bangs »Gedanken zum Sexualitätsproblem«<br />
<strong>er</strong> en tekst, d<strong>er</strong><br />
befind<strong>er</strong> sig inden for de tankekredse<br />
d<strong>er</strong> blev udbredt i hans<br />
egen samtid, først <strong>og</strong> fremmest via<br />
Krafft-Ebings »Psychopatia Sexualis«<br />
(andenudgaven fra 1887, d<strong>er</strong><br />
gør homoseksualitetsbegrebet til et
alment accept<strong>er</strong>et begreb). Krafft-<br />
Ebings b<strong>og</strong> var eft<strong>er</strong> <strong>det</strong>te år et<br />
ref<strong>er</strong>enceværk som altså <strong>og</strong>så Bang<br />
måtte forholde sig til i begyndelsen<br />
af <strong>det</strong> tyvende århundrede.<br />
Den forfatt<strong>er</strong>produktive vinkel på<br />
homoseksualiteten find<strong>er</strong> vi <strong>ikke</strong><br />
hos patol<strong>og</strong>en, men koblingen af<br />
kunst <strong>og</strong> traume var udbredt i<br />
datidens psykiatri d<strong>er</strong> groft sagt så<br />
på geniet som en neurose. Vi find<strong>er</strong><br />
denne bestemmelse blandt<br />
an<strong>det</strong> hos Moreau, Nordau, Lombroso<br />
<strong>og</strong> hos en række danske psykiat<strong>er</strong>e<br />
omkring århundredeskiftet.<br />
Brandes allud<strong>er</strong><strong>er</strong> f.eks. til den i<br />
sin anmeldelse af »Det graa Hus« i<br />
»Politiken« i decemb<strong>er</strong> 1901.<br />
Denne påfaldende kobling i<br />
tidens civilisationskritiske tænkning<br />
mellem psykiske, seksuelle<br />
<strong>og</strong> arvemæssige afvigels<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
kunstn<strong>er</strong>iske udtryk und<strong>er</strong>søges<br />
desværre <strong>ikke</strong> i b<strong>og</strong>en, som <strong>ikke</strong><br />
drives af historiske int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
isol<strong>er</strong><strong>er</strong> homoseksualiteten fra den<br />
bred<strong>er</strong>e kontekst i samtidens psykol<strong>og</strong>i<br />
<strong>og</strong> civilisationskritik hvori<br />
den hør<strong>er</strong> hjemme. Det <strong>er</strong> netop i<br />
sammenhænge som Max Nordaus<br />
»Entartung« fra 1892 <strong>og</strong> den uendelige<br />
mængde af psykiatrisk litt<strong>er</strong>atur<br />
om degen<strong>er</strong>ation <strong>og</strong> dårlige<br />
n<strong>er</strong>v<strong>er</strong> fra midten af 1800-tallet <strong>og</strong><br />
fremeft<strong>er</strong> at Bangs tekst<strong>er</strong> kan ses<br />
— <strong>og</strong> d<strong>er</strong>es egensindige forskel<br />
tydeliggøres. Den psykiatrisk inspir<strong>er</strong>ede<br />
civilisationskritik <strong>er</strong><br />
sammen med Zolas roman<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
H<strong>er</strong>man Bangs »Stuk« led i en<br />
første indkredsning af mod<strong>er</strong>niteten.<br />
Arkitekturen i »Stuk«<br />
Zien<strong>er</strong> skits<strong>er</strong><strong>er</strong> indledningsvis sit<br />
projekt, som skal 1) afdække den<br />
»stringente l<strong>og</strong>ikk« und<strong>er</strong> den tilsyneladende<br />
het<strong>er</strong><strong>og</strong>ene ov<strong>er</strong>flade<br />
<strong>og</strong> 2) vise b<strong>og</strong>ens særegne selvdement<strong>er</strong>ende<br />
meningsproduktion.<br />
Begge dele peg<strong>er</strong> for Zien<strong>er</strong> på<br />
homoseksu-/tekstualitet. Det <strong>er</strong><br />
afhandlingens ov<strong>er</strong>ordnede sigte<br />
at sætte romanens br<strong>og</strong>ede div<strong>er</strong>sitet<br />
i tæt sammenhæng med dens<br />
indirekte homoseksualitetsfremstilling.<br />
Zien<strong>er</strong> vil afdække <strong>det</strong><br />
som romanen selv »forsøk<strong>er</strong> å tildekke«<br />
— h<strong>er</strong>af formul<strong>er</strong>ingen<br />
’selvdement<strong>er</strong>ende meningsproduktion’.<br />
Hovedproblemet i Zien<strong>er</strong>s læsestrategi<br />
<strong>er</strong> at han lægg<strong>er</strong> b<strong>og</strong>ens<br />
egentlige »l<strong>og</strong>ikk« i en dybdestruktur<br />
som han postul<strong>er</strong><strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
dens styrende prætekst, mens<br />
dens ’ov<strong>er</strong>flade’ <strong>er</strong> het<strong>er</strong><strong>og</strong>en. Denne<br />
forestilling om romanen som<br />
en rodebutik svar<strong>er</strong> til samtidens<br />
reception <strong>og</strong> til b<strong>og</strong>ens receptions-<br />
historie frem til 1970’<strong>er</strong>ne, hvor<br />
den bliv<strong>er</strong> rehabilit<strong>er</strong>et som kunstværk.<br />
Zien<strong>er</strong> nærm<strong>er</strong> sig d<strong>er</strong>for<br />
romanen forsynet med en række<br />
historisk belastede kliche<strong>er</strong>, d<strong>er</strong><br />
s<strong>er</strong> bort fra Bangs egne bestræbels<strong>er</strong>,<br />
<strong>og</strong> som d<strong>er</strong>for neglig<strong>er</strong><strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
kunstn<strong>er</strong>iske arbejde i b<strong>og</strong>en.<br />
»Stuk« <strong>er</strong> nemlig uhyre bevidst<br />
konstru<strong>er</strong>et, <strong>og</strong> dens »Arkitektur«<br />
<strong>er</strong> gennemreflekt<strong>er</strong>et. Romanen <strong>er</strong><br />
i kraft af <strong>det</strong> bevidste <strong>og</strong> radikale<br />
kompositionsarbejde et af de første<br />
hovedværk<strong>er</strong> i europæisk prosamod<strong>er</strong>nisme.<br />
Når Zien<strong>er</strong> uden<br />
vid<strong>er</strong>e kobl<strong>er</strong> sig på receptionshistoriens<br />
rutin<strong>er</strong>, genskriv<strong>er</strong> han<br />
uden en eneste res<strong>er</strong>vation receptionshistoriens<br />
mangefold af fejltagels<strong>er</strong>.<br />
D<strong>er</strong>eft<strong>er</strong> gennemgår Zien<strong>er</strong> kort<br />
samtidens reception, men som<br />
anført uden sans for dens æstetiske<br />
ignorance. Zien<strong>er</strong> <strong>er</strong> selv kun<br />
int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong>et i homoseksualiteten,<br />
hvorfor receptionshistor<strong>ikke</strong>n <strong>er</strong><br />
ganske forenklet fremstillet. Hans<br />
egen tekst skriv<strong>er</strong> sig d<strong>er</strong>for ubesværet<br />
ind i en fortsættelse af en<br />
dårlig tradition d<strong>er</strong> helt op til sidste<br />
halvdel af <strong>det</strong> tyvende århundrede<br />
så med skepsis på Bangs<br />
kunstn<strong>er</strong>iske arbejde.<br />
Bi<strong>og</strong>rafisme i forklædning<br />
Zien<strong>er</strong> <strong>er</strong> således en allegoretisk<br />
læs<strong>er</strong>: han søg<strong>er</strong> <strong>det</strong> d<strong>er</strong> <strong>er</strong> den<br />
skjulte mening und<strong>er</strong> den glimrende<br />
ov<strong>er</strong>flade, i<strong>det</strong> han groft sagt<br />
betragt<strong>er</strong> ov<strong>er</strong>fladen som en tidsbestemt<br />
dækning af <strong>det</strong> d<strong>er</strong> skjul<strong>er</strong><br />
sig, <strong>og</strong> som d<strong>er</strong>for <strong>er</strong> mest nærværende<br />
dér hvor <strong>det</strong> <strong>er</strong> fraværende:<br />
homoseksualiteten. Teksten <strong>er</strong><br />
for Zien<strong>er</strong> struktur<strong>er</strong>et i en sensus<br />
litt<strong>er</strong>alis, d<strong>er</strong> i fordrejet form bær<strong>er</strong><br />
en prætekstuel sensus spiritualis.<br />
Fordi d<strong>er</strong> <strong>er</strong> tale om et forbud<br />
mod at nævne homoseksualiteten,<br />
kan Zien<strong>er</strong> ubesværet parallellis<strong>er</strong>e<br />
<strong>det</strong> individualpsykol<strong>og</strong>iske/sociol<strong>og</strong>iske<br />
kompleks med <strong>det</strong><br />
tekstuelle. Teksten <strong>er</strong> fordækt:<br />
»talende taushet«. Teksten <strong>er</strong> fuld<br />
af omskrivels<strong>er</strong> <strong>og</strong> d<strong>er</strong>for modsætningsfuld.<br />
Tekstens skjulte mening<br />
<strong>er</strong> »unevnelig« i teksten, men <strong>ikke</strong><br />
i analysen. D<strong>er</strong>med lægges d<strong>er</strong> op<br />
til en allegoretisk læsemåde: <strong>det</strong><br />
b<strong>og</strong>stavelige niveau dækk<strong>er</strong> ov<strong>er</strong><br />
et åndeligt niveau.<br />
Det d<strong>er</strong> adskill<strong>er</strong> denne fortolkningspraksis<br />
<strong>og</strong> tekstforståelse fra<br />
den middelald<strong>er</strong>lige bibelallegorese<br />
<strong>er</strong> forbud<strong>det</strong> mod benævnelse<br />
<strong>og</strong> <strong>det</strong> forhold at tekstens prætekst<br />
<strong>er</strong> fortrængt <strong>og</strong> apokryf. Da homoseksualitet<br />
<strong>er</strong> defin<strong>er</strong>et som franærværelse,<br />
<strong>er</strong> d<strong>er</strong> temmelig frit<br />
slag for at tolke den homoseksuel-<br />
le und<strong>er</strong>tekst ind <strong>og</strong>så dér hvor<br />
den synes all<strong>er</strong>mest fraværende:<br />
»Homoseksualitetens eneste<br />
ytringsform i »Stuk« <strong>er</strong> altså ordløsheten«,<br />
lyd<strong>er</strong> <strong>det</strong> pr<strong>og</strong>rammatisk.<br />
D<strong>er</strong>med <strong>er</strong> d<strong>er</strong> åbenet op for<br />
en hel bunke af frie fortolkning<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> hasard<strong>er</strong>ede læsning<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> som<br />
rekursbasis har den homoseksuelle<br />
franærværelse <strong>og</strong> sjældent m<strong>er</strong>e.<br />
Det <strong>er</strong> ofte vanskeligt at finde<br />
tvingende tekstuelle grunde til at<br />
Zien<strong>er</strong> tolk<strong>er</strong> som han gør. Tit sk<strong>er</strong><br />
de h<strong>er</strong>meneutiske spring i forbindelse<br />
med indvendingsneutralis<strong>er</strong>ende<br />
formul<strong>er</strong>ing<strong>er</strong> som ’man kan<br />
læse’, <strong>det</strong> <strong>er</strong> ’muligt at læse’, <strong>det</strong><br />
’s<strong>er</strong> ud til’ osv. Retor<strong>ikke</strong>n <strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
ov<strong>er</strong>bevisende. Den <strong>er</strong> besværgende.<br />
D<strong>er</strong>for bliv<strong>er</strong> hans læsning<strong>er</strong>,<br />
hvor int<strong>er</strong>essante de end kan<br />
være, til syvende <strong>og</strong> sidst stærkt<br />
reduktive: und<strong>er</strong> den tilsyneladende<br />
tekstbundne <strong>og</strong> tekstlæsende<br />
intention genopstår den gamle<br />
kausalitetsorient<strong>er</strong>ede bi<strong>og</strong>rafisme,<br />
blot til lejligheden pudset op med<br />
lidt firkantet psykoanalyse,<br />
mod<strong>er</strong>ne jargon <strong>og</strong> lidt skrifttematik.<br />
Zien<strong>er</strong>s skarpe modstilling af<br />
romantekstens implicitte (latente)<br />
<strong>og</strong> eksplicitte (manifeste) niveau<strong>er</strong><br />
result<strong>er</strong><strong>er</strong> i en besynd<strong>er</strong>lig revitalis<strong>er</strong>ing<br />
af allegoretisk en<strong>er</strong>gi: <strong>det</strong><br />
eksplicitte <strong>er</strong> altid <strong>det</strong> d<strong>er</strong> skal<br />
pass<strong>er</strong>es for at de implicitte seksuelle<br />
komplikation<strong>er</strong> kan aflæses<br />
som tekstens »stringente l<strong>og</strong>ikk«.<br />
Tekstens l<strong>og</strong>ik <strong>er</strong> den sensus spiritualis<br />
d<strong>er</strong> ov<strong>er</strong>alt indskriv<strong>er</strong> en<br />
modsigelsesfuld homoseksuel l<strong>og</strong>ik<br />
i <strong>det</strong> d<strong>er</strong> sk<strong>er</strong> i sensus litt<strong>er</strong>alis.<br />
D<strong>er</strong>ved mist<strong>er</strong> teksten som<br />
kunstværk int<strong>er</strong>esse som an<strong>det</strong><br />
end <strong>det</strong> d<strong>er</strong> bær<strong>er</strong> sporene af »<strong>det</strong><br />
An<strong>det</strong>«, <strong>og</strong> Bangs forfatt<strong>er</strong>skab<br />
reduc<strong>er</strong>es til omskrivning<strong>er</strong>.<br />
Romanens egen fremstillingsform<br />
vendes ov<strong>er</strong>alt på hove<strong>det</strong>. Alt bliv<strong>er</strong><br />
til seksuelle projektionsrum.<br />
Således bliv<strong>er</strong> ned<strong>er</strong>laget i 1864 til<br />
et resultat af »avspaltet seksualitet«.<br />
Det <strong>er</strong> allegorese for fuld udblæsning.<br />
Det <strong>er</strong> symptomallæsning<br />
som i gamle dage <strong>og</strong> en konstruktivisme<br />
d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> bekymr<strong>er</strong> sig om<br />
genstandens modstand <strong>og</strong> dens<br />
særlige æstetiske udtryk. Og <strong>ikke</strong><br />
mindst: <strong>det</strong> <strong>er</strong> en læsning d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
forhold<strong>er</strong> sig til de specif<strong>ikke</strong><br />
historiske forhold, som romanen<br />
blev skrevet und<strong>er</strong>. Afhandlingen<br />
<strong>er</strong> fra først til sidst uden historisk<br />
substans <strong>og</strong> gehalt. Den <strong>er</strong> uint<strong>er</strong>ess<strong>er</strong>et<br />
i den mangefold af modsigelsesfulde<br />
kontekst<strong>er</strong> som romanen<br />
indgår i.<br />
Fortolkning som sensuel akt<br />
Hele læsestrategien <strong>er</strong> som sagt<br />
(stand in)<br />
bygget op på en antagelse om en<br />
tekstuel fortrængning af homoseksualiteten<br />
som analysen skal kalde<br />
frem i lyset for at vise at netop<br />
den <strong>er</strong> den styrende instans i<br />
tekstlandskabet. D<strong>er</strong>ved rammes<br />
Zien<strong>er</strong>s fortolkningspraksis af<br />
samme vanskelighed som psykoanalysen.<br />
Dens udsagn lad<strong>er</strong> sig<br />
vanskeligt v<strong>er</strong>ific<strong>er</strong>e, <strong>og</strong> dens<br />
metodiske greb kræv<strong>er</strong> en uhyre<br />
omhu, fordi den hvil<strong>er</strong> på et aksiom<br />
om <strong>det</strong> tekstuelle landskab d<strong>er</strong><br />
hele tiden tvinges til at sige n<strong>og</strong>et<br />
an<strong>det</strong> end <strong>det</strong> <strong>det</strong> sig<strong>er</strong>. Symptomallæsningens<br />
abstraktion<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
allegoresens afsensualis<strong>er</strong>ing af<br />
teksten lur<strong>er</strong> på projektet. Selv om<br />
Susan Sontag spill<strong>er</strong> en vis rolle i<br />
b<strong>og</strong>en, så har dens forfatt<strong>er</strong> glemt<br />
— fortrængt? — hendes insist<strong>er</strong>ing<br />
på fortolkningen som en sensuel<br />
akt. Desværre.<br />
Men når <strong>det</strong> <strong>er</strong> sagt, må vi <strong>og</strong>så<br />
sige at Zien<strong>er</strong> i udgangspunktet<br />
naturligvis har en vigtig pointe.<br />
H<strong>er</strong>man Bang kunne <strong>ikke</strong> skrive<br />
direkte <strong>og</strong> åbent om <strong>det</strong> han havde<br />
et førstehåndskendskab til. D<strong>er</strong>for<br />
<strong>er</strong> hans <strong>er</strong>faring<strong>er</strong> naturligvis til<br />
stede i hans bøg<strong>er</strong> på forskellige<br />
forskudte <strong>og</strong> fordækte facon<strong>er</strong>.<br />
Men <strong>ikke</strong> nødvendigvis som en<br />
skjult l<strong>og</strong>ik d<strong>er</strong> sætt<strong>er</strong> sig igennem<br />
som en dyb<strong>er</strong>e styrende instans i<br />
teksten. Dette store betydningsskabende<br />
urtegn <strong>er</strong> slet <strong>og</strong> ret en<br />
mystifikation. Alle disse indvending<strong>er</strong><br />
handl<strong>er</strong> om at vi <strong>ikke</strong><br />
men<strong>er</strong> at b<strong>og</strong>ens metodiske anlæg<br />
<strong>er</strong> holdbart, men vi vil samtidig<br />
g<strong>er</strong>ne und<strong>er</strong>strege at b<strong>og</strong>en rumm<strong>er</strong><br />
mange spændende, provok<strong>er</strong>ende<br />
<strong>og</strong> finurlige iagttagels<strong>er</strong>. De<br />
tving<strong>er</strong> læs<strong>er</strong>en til at genov<strong>er</strong>veje<br />
forfatt<strong>er</strong>skabet.<br />
Øystein S. Zien<strong>er</strong> <strong>og</strong> Jørgen<br />
Lorentzen<br />
»Homoseksualitet?<br />
Homotekstualitet?<br />
Drift <strong>og</strong> skrift i H<strong>er</strong>man Bangs forfatt<strong>er</strong>skap«<br />
234 sid<strong>er</strong>, 254 NOK<br />
Unipub forlag<br />
Eira Storstein (f. 1944), lektor v.<br />
Amtsgymnasiet i Pad<strong>er</strong>up.<br />
Bidragsyd<strong>er</strong> til »Norsk kvindelitt<strong>er</strong>aturhistorie«;<br />
div<strong>er</strong>se udgivels<strong>er</strong><br />
på Dansklær<strong>er</strong>foreningens forlag.<br />
Har sammen med Pe<strong>er</strong> E.<br />
Sørensen (professor, dr. phil. &<br />
lic.phil. ved Institut for Nordisk<br />
Spr<strong>og</strong> <strong>og</strong> Litt<strong>er</strong>atur, Aarhus<br />
Univ<strong>er</strong>sitet) skrevet »Den barokke<br />
tekst« <strong>og</strong> »H<strong>er</strong>man Bangs fortælling<strong>er</strong>«.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 39
(stand in)<br />
Pet<strong>er</strong> Legård Nielsen (red.)<br />
Når mænd elsk<strong>er</strong> mænd <strong>og</strong><br />
kvind<strong>er</strong> elsk<strong>er</strong> kvind<strong>er</strong>.<br />
160 års danske fortælling<strong>er</strong> om<br />
bøss<strong>er</strong> <strong>og</strong> lesbiske<br />
464 sid<strong>er</strong>, 299 kr.<br />
Forum<br />
Anmeldt af<br />
Maja Bissenbakk<strong>er</strong> Fred<strong>er</strong>iksen<br />
I USA <strong>og</strong> England har d<strong>er</strong> længe<br />
været spredte projekt<strong>er</strong>, som har<br />
søgt at etabl<strong>er</strong>e en ’homo-kanon’<br />
— altså at fremhæve de homoseksuelle<br />
tema<strong>er</strong> <strong>og</strong> forfatt<strong>er</strong>e, som<br />
har været eksklud<strong>er</strong>et af <strong>det</strong> kanonis<strong>er</strong>ede<br />
litt<strong>er</strong>ære selskab. »Når<br />
mænd elsk<strong>er</strong> mænd <strong>og</strong> kvind<strong>er</strong><br />
elsk<strong>er</strong> kvind<strong>er</strong>. 160 års danske fortælling<strong>er</strong><br />
om bøss<strong>er</strong> <strong>og</strong> lesbiske«<br />
<strong>er</strong> <strong>det</strong> første m<strong>er</strong>e systematiske<br />
forsøg på at etabl<strong>er</strong>e sådan en<br />
kanon i en dansk kontekst. Et projekt,<br />
som <strong>ikke</strong> bliv<strong>er</strong> mindre kærkomment<br />
<strong>og</strong> nødvendigt af, at <strong>det</strong><br />
altså i n<strong>og</strong>en grad kan synes forsinket.<br />
For <strong>det</strong> <strong>er</strong> bestemt blevet en<br />
læseværdig antol<strong>og</strong>i. Først <strong>og</strong><br />
fremmest fordi den så direkte<br />
vis<strong>er</strong> forskellighed<strong>er</strong>ne i halvandenhundrede<br />
års spr<strong>og</strong>liggørels<strong>er</strong><br />
af ’homoseksualitet’ — <strong>og</strong> alt <strong>det</strong>,<br />
d<strong>er</strong> lign<strong>er</strong>. Tekstudvalget indehold<strong>er</strong><br />
såvel b<strong>er</strong>ømte som mindre<br />
kendte forfatt<strong>er</strong>e. Og så har <strong>det</strong><br />
oven i købet en ligelig fordeling af<br />
mandlige <strong>og</strong> kvindelige digt<strong>er</strong>e<br />
samt af henholdsvis bøsse <strong>og</strong> lesbiske<br />
tema<strong>er</strong>. De korte skønlitt<strong>er</strong>ære<br />
prosatekst<strong>er</strong> består både af<br />
egentlige novell<strong>er</strong> <strong>og</strong> af tekstuddrag<br />
fra roman<strong>er</strong>.<br />
Især uddragene <strong>er</strong> kløgtigt<br />
udvalgt. Dels fung<strong>er</strong><strong>er</strong> de godt som<br />
selvstændige tekst<strong>er</strong>, dels giv<strong>er</strong> de<br />
inspiration til at læse vid<strong>er</strong>e i de<br />
roman<strong>er</strong> <strong>og</strong> forfatt<strong>er</strong>skab<strong>er</strong>, de <strong>er</strong><br />
hentet fra. Både for lystlæs<strong>er</strong>en <strong>og</strong><br />
for den, d<strong>er</strong> søg<strong>er</strong> inspiration til<br />
en m<strong>er</strong>e indgående forskning i litt<strong>er</strong>ære<br />
fremstilling<strong>er</strong> af køn <strong>og</strong> sek-<br />
40<br />
Selve livets k<strong>er</strong>ne?!<br />
Forums homo-antol<strong>og</strong>i <strong>er</strong> på én gang et længe ventet<br />
pion<strong>er</strong>arbejde <strong>og</strong> et delvist foræl<strong>det</strong> projekt<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
sualitet, <strong>er</strong> tekstsamlingen således<br />
en p<strong>er</strong>le.<br />
Men den indehold<strong>er</strong> samtidig<br />
<strong>og</strong>så element<strong>er</strong>, som i dén grad gør<br />
den ude af trit med sin tid. Dette<br />
først <strong>og</strong> fremmest i kraft af sit problematiske<br />
forord. H<strong>er</strong> søg<strong>er</strong> Pet<strong>er</strong><br />
Legård Nielsen at samle antol<strong>og</strong>iens<br />
tekst<strong>er</strong> med en opfordring til<br />
læs<strong>er</strong>ne — <strong>og</strong> samfun<strong>det</strong> gen<strong>er</strong>elt<br />
— om at accept<strong>er</strong>e homoseksualitet<br />
som normalt. Det <strong>er</strong> selvsagt en<br />
appel, d<strong>er</strong> skyd<strong>er</strong> sig selv i foden.<br />
Ud fra den argumentation, at<br />
homoseksuelle skam <strong>er</strong> lige så<br />
naturlige, psykisk hele <strong>og</strong> skabte<br />
af Gud som het<strong>er</strong>oseksuelle, formår<br />
foror<strong>det</strong> aldeles at privileg<strong>er</strong>e<br />
het<strong>er</strong>oseksualiteten som målestok<br />
for normalitet.<br />
Foræl<strong>det</strong> appel om accept<br />
Forsøget på at opløse normalitetsbegrebet,<br />
så <strong>det</strong> kan rumme homoseksualiteten,<br />
afslør<strong>er</strong> sig som ét<br />
langt appelskrift til het<strong>er</strong>onormativiteten<br />
<strong>og</strong> mund<strong>er</strong> da <strong>og</strong>så ud i en<br />
kapitulation ov<strong>er</strong> for en het<strong>er</strong>onor-<br />
mativ biol<strong>og</strong>isme. Dette end<strong>og</strong><br />
med en spr<strong>og</strong>brug <strong>og</strong> argumentation,<br />
d<strong>er</strong> <strong>er</strong> som taget ud af medicinske<br />
<strong>og</strong> sexol<strong>og</strong>iske tekst<strong>er</strong> fra<br />
første halvdel af 1900-tallet:<br />
»Hvordan homoseksuelle end vend<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> drej<strong>er</strong> <strong>det</strong>, kan de i biol<strong>og</strong>iens<br />
v<strong>er</strong>den <strong>ikke</strong> komme uden om,<br />
at forplantningen <strong>er</strong> en naturlig<br />
het<strong>er</strong>oseksuel aktivitet, at <strong>det</strong><br />
kræv<strong>er</strong> en mand <strong>og</strong> en kvinde,<br />
som foren<strong>er</strong> sig for at få børn.<br />
Selve livet <strong>og</strong> seksualiteten <strong>er</strong> opstået<br />
om denne k<strong>er</strong>ne«. At man<br />
omvendt kunne betragte <strong>det</strong> som<br />
en særdeles kulturel opfindelse at<br />
indele ’seksualitet’ i kategori<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
at privileg<strong>er</strong>e visse af disse form<strong>er</strong><br />
(bl.a. via en absurd projektion på<br />
naturen), <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> en tankegang, d<strong>er</strong><br />
afspejles i Legård Nielsens tekst.<br />
Man savn<strong>er</strong> med andre ord et<br />
forsøg på at medreflekt<strong>er</strong>e, at de<br />
sidste 15-20 års køns- <strong>og</strong> que<strong>er</strong>forskning<br />
faktisk har tilbudt n<strong>og</strong>en<br />
alt<strong>er</strong>nativ<strong>er</strong> til denne type normalitetssøgende<br />
diskurs om homoseksualitet.<br />
H<strong>er</strong>und<strong>er</strong> bl.a. en kritik<br />
af fantasien om seksualitetens<br />
essentialitet, religionens repression<br />
<strong>og</strong> het<strong>er</strong>oseksualitetens biol<strong>og</strong>iske<br />
nødvendig- <strong>og</strong> naturlighed. En<br />
retorik som Legård Nielsens kunne<br />
tilgives, hvis b<strong>og</strong>en var udkommet<br />
i 1970’<strong>er</strong>ne (ell<strong>er</strong> 50’<strong>er</strong>ne) <strong>og</strong> <strong>ikke</strong><br />
i 2003.<br />
Bestræbelsen på at problematis<strong>er</strong>e<br />
normalitetsbegrebet bliv<strong>er</strong> i<br />
ste<strong>det</strong> en pinagtig bøn om an<strong>er</strong>kendelse<br />
af homoseksualitetens<br />
særegne normalitet. Dette bl.a. ved<br />
(i en sært henkastet sidebemærkning)<br />
at iscenesætte ’islam’ som<br />
An<strong>det</strong>. Tragisk nok <strong>er</strong> <strong>det</strong> måske<br />
h<strong>er</strong>, Legård Nielsen <strong>er</strong> bedst i samklang<br />
med sin tid.<br />
De harmonisøgende mark<strong>er</strong>ing<strong>er</strong><br />
af et politisk projekt bliv<strong>er</strong><br />
således aldrig til en egentlig kritik<br />
af normen <strong>og</strong> kan på ingen måde<br />
anklages for at stå i vejen for<br />
b<strong>og</strong>ens m<strong>er</strong>e komm<strong>er</strong>cielle sigte —<br />
<strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> måske <strong>og</strong>så h<strong>er</strong>, hunden<br />
ligg<strong>er</strong> begravet?<br />
At foror<strong>det</strong>s appel om accept<br />
gør en ell<strong>er</strong>s vellykket antol<strong>og</strong>i til<br />
et delvist foræl<strong>det</strong> projekt, <strong>er</strong> dobbelt<br />
ærg<strong>er</strong>ligt, fordi projektet samtidig<br />
<strong>er</strong> så prisværdigt. En systematisk<br />
indsamling af homo-relat<strong>er</strong>ede<br />
emn<strong>er</strong> <strong>er</strong> åbenlyst en enorm<br />
mangel i dansk litt<strong>er</strong>aturhistorieforskning,<br />
<strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> da <strong>og</strong>så d<strong>er</strong>for,<br />
en antol<strong>og</strong>i som denne har været<br />
savnet <strong>og</strong> bestemt udgør et stykke<br />
pion<strong>er</strong>arbejde<br />
Oprør <strong>og</strong> ofre<br />
Paradoksalt vis<strong>er</strong> fl<strong>er</strong>e af udvalgets<br />
tekst<strong>er</strong> faktisk selv en div<strong>er</strong>sitet,
som direkte ell<strong>er</strong> indirekte udgør<br />
et oprør mod (het<strong>er</strong>o)normativiteten.<br />
Tekstuddrag fra blandt andre<br />
Henrik Bjelke, Morti Vizki <strong>og</strong><br />
Suzanne Brøgg<strong>er</strong> vis<strong>er</strong> en tendens<br />
til helt at opløse seksuelle kategori<strong>er</strong>,<br />
mens en kort tekst af H.C.<br />
And<strong>er</strong>sen fra 1842 med befriende<br />
selvfølgelighed lovsyng<strong>er</strong> mandlig<br />
skønhed — øjensynlig uden angst<br />
for homofobe reaktion<strong>er</strong>. Den vidund<strong>er</strong>lige<br />
provokation, <strong>det</strong> <strong>er</strong> at se<br />
en And<strong>er</strong>sen-tekst i en homoantol<strong>og</strong>i,<br />
ligg<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> så meget i, at teksten<br />
’homoseksualis<strong>er</strong><strong>er</strong>’ And<strong>er</strong>sen,<br />
men d<strong>er</strong>imod (<strong>og</strong> langt m<strong>er</strong>e<br />
kærkomment) i, at den ’af-het<strong>er</strong>oseksualis<strong>er</strong><strong>er</strong>’<br />
ham. D<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>og</strong>så<br />
andre små scoops som f.eks.<br />
søskendeparret Johannes V. <strong>og</strong><br />
Thit Jensens tekst<strong>er</strong>, hvis homohad<br />
fikst flank<strong>er</strong><strong>er</strong> hinanden.<br />
Tekst<strong>er</strong>nes forskelligartede skildring<strong>er</strong><br />
af begær mellem p<strong>er</strong>son<strong>er</strong><br />
af samme køn lad<strong>er</strong> spore en<br />
historisk udvikling, d<strong>er</strong> går fra <strong>det</strong><br />
ov<strong>er</strong>raskende normalis<strong>er</strong>ede (And<strong>er</strong>sen)<br />
ov<strong>er</strong> <strong>det</strong> tragiske (fx Bang<br />
<strong>og</strong> Zahle) <strong>og</strong> farlige (Jensen <strong>og</strong><br />
Jensen) mod dels en etabl<strong>er</strong>ing af<br />
positive <strong>og</strong> bekræftende identitet<strong>er</strong>,<br />
<strong>og</strong> dels en opløsning af samme.<br />
Samtidig synes d<strong>er</strong> <strong>og</strong>så at h<strong>er</strong>ske<br />
en ov<strong>er</strong>raskende kontinuitet i<br />
skildringen af den homoseksuelle<br />
(især den homoseksuelle mand)<br />
som stakkels. Er <strong>det</strong> tilfældigt, at<br />
H<strong>er</strong>man Bang — d<strong>er</strong> netop spillede<br />
<strong>og</strong> spillede på denne rolle —<br />
indirekte bliv<strong>er</strong> antol<strong>og</strong>iens<br />
hovedrolleindehav<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> spøg<strong>er</strong> i<br />
alt tre gange, henholdsvis som forfatt<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> som hovedp<strong>er</strong>son? For så<br />
vidt udvalget <strong>er</strong> repræsentativt for<br />
en ’homo-åndshistorie’, så <strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
måske intet und<strong>er</strong>, at Bangs off<strong>er</strong>retorik<br />
synes at falde i så god tråd<br />
med indledningens ditto.<br />
Trods de problematiske element<strong>er</strong><br />
i indledningen <strong>er</strong> »Når mænd<br />
elsk<strong>er</strong> mænd <strong>og</strong> kvind<strong>er</strong> elsk<strong>er</strong><br />
kvind<strong>er</strong>« et godt, brugbart <strong>og</strong><br />
beundringsværdigt projekt, som<br />
forhåbentlig hen ad vejen bliv<strong>er</strong><br />
suppl<strong>er</strong>et med et bind 2, 3 <strong>og</strong> 4.<br />
D<strong>er</strong> <strong>er</strong> uden tvivl stof til <strong>det</strong> i den<br />
danske litt<strong>er</strong>ære kanon. Især hvis<br />
projektet skel<strong>er</strong> til m<strong>er</strong>e tidssvarende<br />
seksualitetsforståels<strong>er</strong> end<br />
den, foror<strong>det</strong> repræsent<strong>er</strong><strong>er</strong>.<br />
Maja Bissenbakk<strong>er</strong> Fred<strong>er</strong>iksen, f.<br />
1975, cand.mag. i dansk <strong>og</strong> filosofi<br />
fra Syddansk Univ<strong>er</strong>sitet med<br />
prisopgaven »Begreb om begær«<br />
— om que<strong>er</strong> teori <strong>og</strong> den danske<br />
litt<strong>er</strong>ære kanon. Har bidraget med<br />
artikl<strong>er</strong> om dansk litt<strong>er</strong>atur til forskellige<br />
tidsskrift<strong>er</strong>.<br />
Når temaet <strong>er</strong><br />
homoseksualitet<br />
Af Torben Kastrup<br />
Et int<strong>er</strong>view med Pet<strong>er</strong> Legård Nielsen<br />
Rosenvængets Allé 37 ligg<strong>er</strong> i et<br />
idyllisk hjørne af Øst<strong>er</strong>bro i<br />
København <strong>og</strong> synes at være den<br />
p<strong>er</strong>fekte adresse for Foreningen for<br />
Danske Skønlitt<strong>er</strong>ære Forfatt<strong>er</strong>e.<br />
H<strong>er</strong> <strong>er</strong> kontemplativ ro <strong>og</strong> æstetisk<br />
arkitektur, som øjet kan finde<br />
hvile ved. De høje træ<strong>er</strong> har rødd<strong>er</strong>ne<br />
dybt nede i den danske<br />
muld, <strong>og</strong> lige nu dal<strong>er</strong> de eft<strong>er</strong>årsgule<br />
blade ned som løse sid<strong>er</strong> fra<br />
forskellige bøg<strong>er</strong> <strong>og</strong> land<strong>er</strong> på den<br />
våde jord i nye spændende konstellation<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> mønstre.<br />
Formanden for foreningen <strong>er</strong><br />
digt<strong>er</strong>en Pet<strong>er</strong> Legård Nielsen, som<br />
— ved siden af sin egen forfatt<strong>er</strong>virksomhed<br />
— har været redaktør<br />
på fl<strong>er</strong>e antol<strong>og</strong>i<strong>er</strong>. H<strong>er</strong>iblandt<br />
samling<strong>er</strong>, hvor kendte dansk<strong>er</strong>e<br />
giv<strong>er</strong> d<strong>er</strong>es bud på tema<strong>er</strong>ne »Min<br />
barndoms bedste somm<strong>er</strong>f<strong>er</strong>ie« <strong>og</strong><br />
»Utroskab«. Senest har Legård<br />
Nielsen været redaktør på antol<strong>og</strong>ien<br />
»Når mænd elsk<strong>er</strong> mænd <strong>og</strong><br />
kvind<strong>er</strong> elsk<strong>er</strong> kvind<strong>er</strong>«. Som titlen<br />
signal<strong>er</strong><strong>er</strong>, <strong>er</strong> temaet h<strong>er</strong> homoseksualitet.<br />
Idéen bag værket<br />
Idéen til en antol<strong>og</strong>i centr<strong>er</strong>et om<br />
homoseksualitet fik Pet<strong>er</strong> Legård<br />
Nielsen all<strong>er</strong>ede for 10 år siden,<br />
da han på rejs<strong>er</strong> i udlan<strong>det</strong> så<br />
tykke samling<strong>er</strong> med homoseksuelle<br />
tekst<strong>er</strong>. I b<strong>og</strong>handl<strong>er</strong> opdagede<br />
han endda hele reol<strong>er</strong> fyldt med<br />
den slags litt<strong>er</strong>atur <strong>og</strong> undrede sig<br />
ov<strong>er</strong>, hvorfor man i Danmark <strong>ikke</strong><br />
havde blot en enkelt b<strong>og</strong> med tekst<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> kredsede om homoseksualitet.<br />
Men Legård Nielsen var<br />
<strong>ikke</strong> alene om at undre sig; <strong>og</strong>så<br />
på Forums forlag havde man not<strong>er</strong>et<br />
sig fraværet af et sådant værk.<br />
– Både redaktøren Ole Knudsen <strong>og</strong><br />
jeg synes, at <strong>det</strong> <strong>er</strong> et int<strong>er</strong>essant<br />
emne <strong>og</strong> har i fl<strong>er</strong>e år talt om,<br />
hvorfor d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> findes en bøsse-<br />
lesbisk antol<strong>og</strong>i på dansk. D<strong>er</strong> har<br />
været n<strong>og</strong>le tiltag i lille format,<br />
men vi ville g<strong>er</strong>ne lave en stor<br />
samling.<br />
Hvad <strong>det</strong> økonomiske angår,<br />
ville forlaget g<strong>er</strong>ne udgive n<strong>og</strong>et,<br />
som sælg<strong>er</strong>. Det <strong>er</strong> en vigtig del af<br />
sagen. Og <strong>det</strong> d<strong>er</strong> bekymrede os i<br />
den forbindelse var, at marke<strong>det</strong><br />
<strong>ikke</strong> var stort nok. I USA <strong>og</strong><br />
England samt andre lande, som vi<br />
sammenlign<strong>er</strong> os med, har man et<br />
decid<strong>er</strong>et homoseksuelt marked<br />
med reklam<strong>er</strong> <strong>og</strong> så vid<strong>er</strong>e, hvilket<br />
vi <strong>ikke</strong> har h<strong>er</strong>. Forum vovede<br />
altså alligevel, <strong>og</strong> heldigvis har<br />
b<strong>og</strong>en solgt godt <strong>og</strong> endda ligget<br />
på bestsell<strong>er</strong>listen, så jeg håb<strong>er</strong>, at<br />
jeg kan få lov til at lave to<strong>er</strong>en.<br />
Men <strong>det</strong> afhæng<strong>er</strong> udelukkende af<br />
salgstallene, så <strong>det</strong> handl<strong>er</strong> bare<br />
om at købe b<strong>og</strong>en, hvis man <strong>og</strong>så<br />
vil have eft<strong>er</strong>følg<strong>er</strong>en, d<strong>er</strong> består af<br />
ov<strong>er</strong>satte tekst<strong>er</strong>.<br />
Men har vi egentlig brug for en<br />
bøsse-lesbisk antol<strong>og</strong>i nu i <strong>det</strong> 21.<br />
århundrede. Komm<strong>er</strong> den <strong>ikke</strong> for<br />
sent, <strong>og</strong> <strong>er</strong> den <strong>ikke</strong> bare en litt<strong>er</strong>ær<br />
kanon for en snæv<strong>er</strong> kreds af<br />
que<strong>er</strong>-forsk<strong>er</strong>e?<br />
– Nej, jeg tror, at tiden <strong>er</strong> inde til<br />
en sådan antol<strong>og</strong>i. Vi lev<strong>er</strong> i en<br />
(stand in)<br />
tid, som på mange måd<strong>er</strong> <strong>er</strong> gode<br />
for homoseksuelle, men d<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
<strong>og</strong>så tiltag, som går i den modsatte<br />
retning. V<strong>er</strong>den bliv<strong>er</strong> m<strong>er</strong>e <strong>og</strong><br />
m<strong>er</strong>e fundamentalistisk i øjebl<strong>ikke</strong>t.<br />
Om <strong>det</strong> så <strong>er</strong> fundamentalistiske<br />
muslim<strong>er</strong> ell<strong>er</strong> kristne <strong>er</strong> ligegyldigt.<br />
Fundamentalismen komm<strong>er</strong><br />
mange sted<strong>er</strong> fra, <strong>det</strong> kunne<br />
<strong>og</strong>så være fra dele af Dansk<br />
Folkeparti. Traditionen kæmp<strong>er</strong> jo<br />
altid mod <strong>det</strong> mod<strong>er</strong>ne.<br />
Konfront<strong>er</strong>et med disse autoritære<br />
modreaktion<strong>er</strong> tror jeg, at årtusindskiftet,<br />
hvor jeg påbegyndte<br />
arbej<strong>det</strong>, <strong>er</strong> et passende tidspunkt<br />
for en opsumm<strong>er</strong>ing <strong>og</strong> statusopgørelse.<br />
Homoseksuelle <strong>er</strong> nået<br />
langt, <strong>og</strong> de fleste lev<strong>er</strong> da <strong>og</strong>så et<br />
almindeligt liv på linie med den<br />
øvrige del af befolkningen, men<br />
samtidig <strong>er</strong> d<strong>er</strong> altså disse modreaktion<strong>er</strong>.<br />
De antihomoseksuelle manifestation<strong>er</strong>,<br />
tror jeg, har d<strong>er</strong>es ophav i<br />
<strong>det</strong> faktum, at homoseksualitet <strong>er</strong><br />
et dybt <strong>og</strong> konsekvent oprør mod<br />
den patriarkalske autoritet. Det<br />
kan være <strong>det</strong> patriarkalske samfund,<br />
de patriarkalske religion<strong>er</strong><br />
ell<strong>er</strong> den lille k<strong>er</strong>nefamilies struktur.<br />
Homoseksualitet <strong>er</strong> simpelthen<br />
subv<strong>er</strong>siv, d<strong>er</strong>for <strong>er</strong> den blevet<br />
kaldt ’sygelig’, <strong>og</strong> d<strong>er</strong>for provok<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
den til stadighed.<br />
Alligevel synes jeg, at antol<strong>og</strong>ien<br />
kan læses af alle. Om den bliv<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong>, ved jeg <strong>ikke</strong>, men de<br />
het<strong>er</strong>oseksuelle, d<strong>er</strong> har læst den,<br />
<strong>og</strong> som jeg har talt med, synes<br />
<strong>og</strong>så den <strong>er</strong> int<strong>er</strong>essant, fordi de<br />
får et nyt indblik i gammelkendte<br />
forfatt<strong>er</strong>e. N<strong>og</strong>le <strong>er</strong> endda blevet<br />
chok<strong>er</strong>ede ov<strong>er</strong>, at d<strong>er</strong>es yndlingsforfatt<strong>er</strong><br />
har skrevet om temaet.<br />
Fl<strong>er</strong>e ov<strong>er</strong>raskels<strong>er</strong><br />
Pet<strong>er</strong> Legård Nielsen <strong>er</strong> bibliotekar<br />
af uddannelse <strong>og</strong> har d<strong>er</strong>med de<br />
bedste forudsætning<strong>er</strong> for at søge<br />
<strong>og</strong> indsamle mat<strong>er</strong>iale. Desuden<br />
fortsættes næste side<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 41
(stand in)<br />
fortsat fra forrige side<br />
har han stor <strong>er</strong>faring med <strong>det</strong>te<br />
arbejde, eft<strong>er</strong>som antol<strong>og</strong>ien <strong>er</strong><br />
hans tredje værk i den genre.<br />
Alligevel blev han ov<strong>er</strong>rasket<br />
und<strong>er</strong> arbej<strong>det</strong> med b<strong>og</strong>en <strong>og</strong> ændrede<br />
sine plan<strong>er</strong> und<strong>er</strong>vejs.<br />
— Den oprindelige idé var at medtage<br />
alle genr<strong>er</strong> i antol<strong>og</strong>ien, som<br />
både skulle bestå af danske <strong>og</strong><br />
udenlandske tekst<strong>er</strong>, men jeg blev<br />
snart klar ov<strong>er</strong>, at <strong>det</strong> var umuligt.<br />
Jeg blev forbløffet ov<strong>er</strong>, hvor<br />
mange gode tekst<strong>er</strong> d<strong>er</strong> var at<br />
vælge imellem. Det viste sig, at <strong>det</strong><br />
var nødvendigt at koncentr<strong>er</strong>e sig<br />
om danske tekst<strong>er</strong> <strong>og</strong> udelukkende<br />
én genre. Og nu kan jeg faktisk<br />
godt lide, at d<strong>er</strong> kun <strong>er</strong> prosa i<br />
samlingen, hvilket gør <strong>det</strong> til et<br />
m<strong>er</strong>e hom<strong>og</strong>ent værk. Og trods<br />
min indsnævring af temaet har jeg<br />
alligevel skåret fire femtedele væk,<br />
så <strong>det</strong> <strong>er</strong> en ret righoldig kilde, jeg<br />
har haft fingrene i.<br />
Endvid<strong>er</strong>e havde jeg <strong>og</strong>så regnet<br />
med, at d<strong>er</strong> var langt fl<strong>er</strong>e bøssetekst<strong>er</strong><br />
end lesbiske, men <strong>det</strong> var<br />
faktisk <strong>ikke</strong> tilfæl<strong>det</strong>. Det var ligeligt<br />
fordelt med en lille ov<strong>er</strong>vægt<br />
af lesbiske værk<strong>er</strong>, hvilket <strong>og</strong>så ses<br />
i samlingen. Nok <strong>er</strong> bøssetekst<strong>er</strong>ne<br />
m<strong>er</strong>e kendte, eft<strong>er</strong>som fl<strong>er</strong>e af de<br />
populære forfatt<strong>er</strong>e har skrevet om<br />
bøss<strong>er</strong>. Denne dragning mod den<br />
mandlige homoseksualitet hæng<strong>er</strong><br />
jo sammen med <strong>det</strong> faktum, at sex<br />
mellem mænd altid <strong>er</strong> blevet tildelt<br />
større opmærksomhed — <strong>og</strong><br />
afsky. Sex mellem mænd har jo<br />
altid været m<strong>er</strong>e forbudt <strong>og</strong> m<strong>er</strong>e<br />
grænseov<strong>er</strong>skridende end sex mellem<br />
kvind<strong>er</strong>.<br />
Teksten skal stå alene<br />
Du sig<strong>er</strong>, at mat<strong>er</strong>ialet har været<br />
enormt, <strong>og</strong> at du har kunnet vælge<br />
<strong>og</strong> vrage. Hvilke krit<strong>er</strong>i<strong>er</strong> har du<br />
haft i dit udvælgelsesarbejde?<br />
– Det var vigtigt for mig, at <strong>det</strong><br />
<strong>ikke</strong> blev en slags sociol<strong>og</strong>isk<br />
und<strong>er</strong>søgelse ell<strong>er</strong> læreb<strong>og</strong>sagtigt.<br />
Det, jeg ville lave, var en litt<strong>er</strong>ær<br />
antol<strong>og</strong>i, hvor hovedtemaet var<br />
homoseksualitet. Og <strong>det</strong> eneste<br />
krit<strong>er</strong>ium jeg havde i den forbindelse,<br />
var tekst<strong>er</strong>nes litt<strong>er</strong>ære kvalitet.<br />
Moralsk havde jeg ingen<br />
skrupl<strong>er</strong> ell<strong>er</strong> forbehold, for jeg<br />
satte en grænse ved den b<strong>er</strong>egnende,<br />
porn<strong>og</strong>rafiske litt<strong>er</strong>atur.<br />
D<strong>er</strong>næst ønskede jeg at komme<br />
vidt omkring for at få så mange<br />
vinkl<strong>er</strong> på som muligt. Jeg ville<br />
<strong>ikke</strong> lave en antol<strong>og</strong>i med udelukkende<br />
kendte forfatt<strong>er</strong>e, men ville<br />
d<strong>er</strong>imod give læs<strong>er</strong>en mulighed<br />
42<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
for at gå på opdagelse i ukendte<br />
tekst<strong>er</strong>, sådan som jeg selv havde<br />
gjort <strong>det</strong>. Hvis læs<strong>er</strong>en havde læst<br />
<strong>det</strong> hele i forvejen, var d<strong>er</strong> jo<br />
ingen grund til at købe en ny b<strong>og</strong>.<br />
Hvad forfatt<strong>er</strong>ne angår, har jeg<br />
<strong>ikke</strong> haft n<strong>og</strong>et krit<strong>er</strong>ium. Om forfatt<strong>er</strong>ne<br />
<strong>er</strong> homoseksuelle ell<strong>er</strong> ej<br />
ved jeg <strong>ikke</strong>. Jeg har <strong>ikke</strong> villet gå<br />
ind i skribent<strong>er</strong>nes seksuelle orient<strong>er</strong>ing,<br />
tværtimod <strong>er</strong> <strong>det</strong> bare en<br />
fordel, at tekst<strong>er</strong>ne står alene. For<br />
selvfølgelig kan man som <strong>ikke</strong>homoseksuel<br />
skrive om homoseksualitet<br />
— man ville und<strong>er</strong>vurd<strong>er</strong>e<br />
danske forfatt<strong>er</strong>e ved at hævde <strong>det</strong><br />
modsatte. Tag eksempelvis Harald<br />
H<strong>er</strong>dal, som jeg <strong>ikke</strong> tror var<br />
homoseksuel, men han kan i den<br />
grad beskrive den sørgelige situation,<br />
den unge mand <strong>er</strong> havnet i. På<br />
få sid<strong>er</strong> kan H<strong>er</strong>dal skildre en tragisk<br />
historie <strong>og</strong> samtidig trække<br />
lange tråde, så fortællingen får et<br />
samfundsmæssigt p<strong>er</strong>spektiv.<br />
Jeg har hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> fravalgt tekst<strong>er</strong>,<br />
som har en negativ holdning<br />
ov<strong>er</strong> for homoseksuelle. Tværtimod<br />
synes jeg, at en af de mest<br />
spændende tekst<strong>er</strong> <strong>er</strong> Thit Jensens.<br />
Hun har skrevet en hel roman<br />
med homoseksualitet som tema,<br />
hvilket sikk<strong>er</strong>t ov<strong>er</strong>rask<strong>er</strong> mange<br />
læs<strong>er</strong>e. Med et indædt had mod<br />
den homoseksuelle mand, hævd<strong>er</strong><br />
hun selvsikk<strong>er</strong>t, at kvinden — <strong>og</strong><br />
kun kvinden — har ret til manden.<br />
Denne skråsikk<strong>er</strong>hed <strong>er</strong> meget<br />
und<strong>er</strong>holdende <strong>og</strong> typisk for den<br />
feministiske valkyrie fra Farsø.<br />
Mellem mennesk<strong>er</strong>, <strong>ikke</strong> køn<br />
– Endelig ville jeg med min antol<strong>og</strong>i<br />
vise en udviklingsvej. Jeg<br />
ønskede at påpege, at homoseksualitet<br />
har en naturlig udviklingsproces<br />
på linje med alle andre<br />
menneskelige udviklingsprocess<strong>er</strong>.<br />
To ting, som aftegn<strong>er</strong> sig, når man<br />
læs<strong>er</strong> de sidste 30 års homoseksuelle<br />
litt<strong>er</strong>atur, <strong>er</strong> dels <strong>det</strong> indlysende<br />
faktum, at homoseksualitet normalis<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
sig, når man stopp<strong>er</strong><br />
med at betragte <strong>det</strong> som en sygdom.<br />
Det læs<strong>er</strong> man blandt an<strong>det</strong><br />
ud af parforholdsbeskrivels<strong>er</strong>ne.<br />
Glæd<strong>er</strong> <strong>og</strong> problem<strong>er</strong> i et homoseksuelt<br />
parforhold <strong>er</strong> i høj grad<br />
de samme som i et het<strong>er</strong>oseksuelt<br />
forhold. Problem<strong>er</strong> i et parforhold<br />
opstår altså <strong>ikke</strong> mellem de to<br />
køn, som man traditionelt tror,<br />
men blot mellem to mennesk<strong>er</strong> —<br />
uafhængigt af køn. Endvid<strong>er</strong>e <strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> n<strong>og</strong>et, d<strong>er</strong> tyd<strong>er</strong> på, at<br />
man som homoseksuel <strong>ikke</strong> kan<br />
udvikle sig til et helt menneske.<br />
Litt<strong>er</strong>aturen demonstr<strong>er</strong><strong>er</strong>, at p<strong>er</strong>son<strong>er</strong>,<br />
som indgår i p<strong>er</strong>sonlige<br />
udviklingsforløb, <strong>ikke</strong> forlad<strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong>es homoseksualitet, men frigør<br />
den i ste<strong>det</strong>.<br />
Du har inklud<strong>er</strong>et en H.C.<br />
And<strong>er</strong>sen-tekst, som <strong>er</strong> yd<strong>er</strong>st tvetydig.<br />
Spørgsmålet <strong>er</strong>, om den<br />
ov<strong>er</strong>hove<strong>det</strong> indehold<strong>er</strong> et homoseksuelt<br />
tema. Hvorfor har du alligevel<br />
valgt at tage nationaldigt<strong>er</strong>en<br />
med?<br />
— Først <strong>og</strong> fremmest ville jeg gå så<br />
langt tilbage som jeg kunne, for at<br />
finde brugbare tekst<strong>er</strong> <strong>og</strong> på den<br />
måde lave et slags kronol<strong>og</strong>isk forløb,<br />
så man kan se, hvordan <strong>det</strong><br />
var for f.eks. 160 år siden. Jeg<br />
endte tilbage hos H.C. And<strong>er</strong>sen<br />
<strong>og</strong> faldt ov<strong>er</strong> en tekst fra »En<br />
Digt<strong>er</strong>s Bazar«. Men jeg <strong>er</strong> godt<br />
klar ov<strong>er</strong>, at han skriv<strong>er</strong> i et spr<strong>og</strong>,<br />
som man brugte dengang, hvor <strong>det</strong><br />
hele tiden hed ’kære ven’ osv. Og<br />
jeg kan naturligvis <strong>ikke</strong> bevise <strong>det</strong>,<br />
men jeg synes, at teksten har et<br />
homoseksuelt tema. Det <strong>er</strong> i al fald<br />
den oplevelse, jeg får, når jeg<br />
læs<strong>er</strong> den. Det <strong>er</strong> en sød <strong>og</strong> charm<strong>er</strong>ende<br />
tekst, <strong>og</strong> man kan <strong>ikke</strong><br />
afvise, at d<strong>er</strong> ligg<strong>er</strong> en ekstra følelsesfuldhed<br />
fra H.C. And<strong>er</strong>sens<br />
side i forhold til drengen. D<strong>er</strong>for<br />
skulle teksten med. Antol<strong>og</strong>ien<br />
handl<strong>er</strong> jo <strong>ikke</strong> blot om seksualitet,<br />
men <strong>og</strong>så om kærlighed. Og<br />
<strong>det</strong>, And<strong>er</strong>sen udtrykk<strong>er</strong> h<strong>er</strong>, <strong>er</strong><br />
kærlighed til en ungarsk dreng,<br />
som han g<strong>er</strong>ne vil møde igen, hvis<br />
drengen engang komm<strong>er</strong> til<br />
Danmark.<br />
Udeladels<strong>er</strong><br />
N<strong>og</strong>le læs<strong>er</strong>e savn<strong>er</strong> måske enkelte<br />
forfatt<strong>er</strong>e i din kanon. Det kunne<br />
være Karen Blixen, Pe<strong>er</strong> Hultb<strong>er</strong>g<br />
ell<strong>er</strong> Ulla Ryum. Er d<strong>er</strong> n<strong>og</strong>en,<br />
som <strong>ikke</strong> har ønsket at deltage i<br />
en sådan antol<strong>og</strong>i?<br />
— Kun ganske få har takket nej<br />
med den begrundelse, at de <strong>ikke</strong><br />
ville kædes sammen med emnet,<br />
ell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> ønskede, at <strong>det</strong> tema, de<br />
i øvrigt havde skrevet om, skulle<br />
forbindes med <strong>det</strong> homoseksuelle<br />
emne. Men jeg har måttet udelade<br />
n<strong>og</strong>le forfatt<strong>er</strong>e, fordi jeg ganske<br />
enkelt <strong>ikke</strong> kunne uddrage en<br />
novelleagtig tekst af d<strong>er</strong>es værk<strong>er</strong>.<br />
Det gæld<strong>er</strong> eksempelvis for Ulla<br />
Ryums bøg<strong>er</strong>. I en antol<strong>og</strong>i <strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
jo sådan, at fragmentet skal kunne<br />
stå alene <strong>og</strong> læses med udbytte,<br />
uafhængigt af konteksten.<br />
Desuden har jeg <strong>ikke</strong> kunnet<br />
tage uddrag med fra værk<strong>er</strong>, hvor<br />
temat<strong>ikke</strong>n <strong>er</strong> m<strong>er</strong>e diffus <strong>og</strong> udefin<strong>er</strong>bar.<br />
Det gæld<strong>er</strong> f.eks. »Den<br />
kroniske uskyld«, hvor hovedp<strong>er</strong>sonen<br />
Janus <strong>er</strong> en dobbeltsidig<br />
karakt<strong>er</strong> med en homoseksuel<br />
side. Jeg måtte undlade at bringe<br />
n<strong>og</strong>et fra Rifbj<strong>er</strong>gs debutroman,<br />
fordi <strong>det</strong> simpelthen <strong>er</strong> for svært<br />
at se temaet, når man <strong>ikke</strong> har<br />
sammenhængen. Så ville læs<strong>er</strong>en<br />
sidde <strong>og</strong> undre sig ov<strong>er</strong>, hvorfor<br />
han skal læse sådan en tekst.<br />
Du har gennem dit arbejde med<br />
antol<strong>og</strong>ien læst enorme mængd<strong>er</strong><br />
af dansk litt<strong>er</strong>atur med et homoseksuelt<br />
tema. Kan du give et<br />
historisk rids af udviklingen i den<br />
homoseksuelle litt<strong>er</strong>atur?<br />
— Jeg <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> litt<strong>er</strong>aturforsk<strong>er</strong>,<br />
men har arbej<strong>det</strong> med antol<strong>og</strong>ien<br />
som forfatt<strong>er</strong>. Desuden bryd<strong>er</strong> jeg<br />
mig <strong>ikke</strong> om at gen<strong>er</strong>alis<strong>er</strong>e. D<strong>og</strong><br />
kan jeg sige, at jo læng<strong>er</strong>e man går<br />
tilbage i tiden, jo m<strong>er</strong>e uskyldigt,<br />
romantisk <strong>og</strong> sværm<strong>er</strong>isk bliv<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong>. Når <strong>det</strong> <strong>er</strong> sagt, <strong>er</strong> jeg <strong>og</strong>så<br />
ov<strong>er</strong>rasket ov<strong>er</strong>, hvor frit man har<br />
kunnet beskrive homoseksualitet,<br />
<strong>og</strong> specielt hvor langt man har<br />
kunnet gå med beskrivels<strong>er</strong> af lesbisk<br />
kærlighed — <strong>og</strong> så tidligt.<br />
Ov<strong>er</strong>vågning <strong>og</strong> straf<br />
– Et fælles karakt<strong>er</strong>træk for homoseksuel<br />
litt<strong>er</strong>atur <strong>er</strong> den megen<br />
lidelse, eft<strong>er</strong>som den handl<strong>er</strong> om<br />
umulig kærlighed <strong>og</strong> strengt forbudte<br />
følels<strong>er</strong>. Langt op i historien<br />
kredses d<strong>er</strong> bare om emnet uden<br />
at forfatt<strong>er</strong>en går nærm<strong>er</strong>e ind i<br />
<strong>det</strong>. Temaet <strong>er</strong> centralt, men <strong>det</strong><br />
ligg<strong>er</strong> skjult i p<strong>er</strong>if<strong>er</strong>ien, ligesom<br />
man kend<strong>er</strong> <strong>det</strong> fra litt<strong>er</strong>atur<br />
und<strong>er</strong> skrap censur, som f.eks. i<br />
den pr<strong>og</strong>ressive skønlitt<strong>er</strong>atur i<br />
<strong>det</strong> forhenværende DDR. Kun<br />
langsomt bliv<strong>er</strong> temaet m<strong>er</strong>e eksplicit.<br />
I 1930’<strong>er</strong>ne <strong>og</strong> 40’<strong>er</strong>ne komm<strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong> en samfundsmæssig vinkling<br />
på temaet, hvormed d<strong>er</strong> sk<strong>er</strong><br />
en opblødning i forhold til <strong>det</strong> farlige<br />
emne.<br />
1950`<strong>er</strong>ne <strong>er</strong> d<strong>er</strong>imod en hård<br />
<strong>og</strong> lukket tid <strong>og</strong> nærmest et spejlbillede<br />
af den kolde krig. I årtiet<br />
h<strong>er</strong>skede en meget born<strong>er</strong>t moral.<br />
Det oplevede man ov<strong>er</strong>alt, men i<br />
København hus<strong>er</strong>ede en meget<br />
nidkær <strong>og</strong> homofobisk politimest<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> gjorde <strong>det</strong> til en æressag<br />
at fange bøss<strong>er</strong> ved hjælp af forklædte<br />
politibetjente.I <strong>det</strong> hele<br />
taget sl<strong>og</strong> man meget hårdt ned på<br />
’seksualforbrydels<strong>er</strong>’. Homoseksualitet<br />
var jo kriminelt, <strong>og</strong> d<strong>er</strong><br />
opstod et ov<strong>er</strong>vågningsmiljø som i<br />
en kommuniststat, <strong>og</strong> angivels<strong>er</strong><br />
kunne føre så vidt som til kastration<strong>er</strong>.<br />
Det <strong>er</strong> klart, at man <strong>ikke</strong> find<strong>er</strong><br />
megen litt<strong>er</strong>atur med et klart<br />
homoseksuelt tema und<strong>er</strong> disse<br />
skræmmende forhold.
Først i 1960`<strong>er</strong>ne, hvor alt m<strong>er</strong>e<br />
ell<strong>er</strong> mindre bliv<strong>er</strong> tilladt, kan<br />
man tale om en decid<strong>er</strong>et homoseksuel<br />
litt<strong>er</strong>atur, hvilket <strong>og</strong>så <strong>er</strong><br />
tilfæl<strong>det</strong> i int<strong>er</strong>national sammenhæng.<br />
Med porn<strong>og</strong>rafiens frigivelse<br />
bliv<strong>er</strong> d<strong>er</strong> <strong>og</strong>så udgivet porn<strong>og</strong>rafisk<br />
homoseksuel litt<strong>er</strong>atur på<br />
linje med den het<strong>er</strong>oseksuelle.<br />
Ligesom al anden kunst<br />
– Et gennembrud for den homoseksuelle<br />
litt<strong>er</strong>atur komm<strong>er</strong> d<strong>og</strong><br />
først i 1970`<strong>er</strong>ne med Christian<br />
Kampmanns selvbi<strong>og</strong>rafiske bøg<strong>er</strong>.<br />
Kampmann gik ud, t<strong>og</strong> kampen op<br />
<strong>og</strong> blev en betydelig inspirator for<br />
sen<strong>er</strong>e gen<strong>er</strong>ation<strong>er</strong> af forfatt<strong>er</strong>e.<br />
Christian Kampmanns store fortjeneste<br />
<strong>er</strong>, at han <strong>ikke</strong> gjorde emnet<br />
outr<strong>er</strong>et, men trak <strong>det</strong> ind i parforhol<strong>det</strong><br />
<strong>og</strong> familielivet <strong>og</strong> viste, at<br />
sådan var <strong>det</strong> <strong>og</strong>så.<br />
I 1980’<strong>er</strong>ne kan d<strong>er</strong> i den<br />
homoseksuelle litt<strong>er</strong>atur iagttages<br />
en vis sadomasochisme, hvilken<br />
man <strong>og</strong>så stød<strong>er</strong> på andre sted<strong>er</strong> i<br />
tiåret. H<strong>er</strong>hjemme havde vi Anne<br />
Linnet <strong>og</strong> Marquis de Sade, som<br />
<strong>og</strong>så udforskede emnet musikalsk,<br />
ligesom Madonnas »Erotica« både<br />
flirt<strong>er</strong> med sadomasochismen <strong>og</strong><br />
homoseksualiteten i 1992. I<br />
1990`<strong>er</strong>ne sk<strong>er</strong> d<strong>er</strong> ell<strong>er</strong>s en normalis<strong>er</strong>ing,<br />
hvor man kan gå ind i<br />
de rum man ønsk<strong>er</strong>, <strong>og</strong> intet <strong>er</strong> forbudt,<br />
om end <strong>det</strong> <strong>er</strong> privat. Det <strong>er</strong><br />
et årti, hvor <strong>det</strong> hele bliv<strong>er</strong> m<strong>er</strong>e<br />
egoistisk <strong>og</strong> man vend<strong>er</strong> sig mod<br />
<strong>det</strong> nære <strong>og</strong> private.<br />
— Således afspejl<strong>er</strong> den homoseksuelle<br />
litt<strong>er</strong>atur tiden ligesom al<br />
anden kunst. Homoseksuel litt<strong>er</strong>atur<br />
følg<strong>er</strong> den øvrige litt<strong>er</strong>atur <strong>og</strong><br />
de kunstn<strong>er</strong>iske strømning<strong>er</strong>, hvilket<br />
jo <strong>er</strong> meget naturligt, eft<strong>er</strong>som<br />
den <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> n<strong>og</strong>en autonom<br />
størrelse. Som regel <strong>er</strong> forfatt<strong>er</strong>ne<br />
til de homoseksuelle <strong>og</strong> het<strong>er</strong>oseksuelle<br />
tekst<strong>er</strong> <strong>og</strong>så de samme.<br />
Ikke m<strong>er</strong>e i skyggen<br />
Når træ<strong>er</strong>ne på Rosenvængets Allé<br />
att<strong>er</strong> står med grønne blade, kan<br />
læs<strong>er</strong>en forhåbentlig gå på opdagelse<br />
i Pet<strong>er</strong> Legård Nielsens nye,<br />
int<strong>er</strong>nationale homoseksuelle<br />
antol<strong>og</strong>i. Med tekst<strong>er</strong> fra alv<strong>er</strong>dens<br />
eksotiske lande <strong>er</strong> d<strong>er</strong> n<strong>og</strong>et at<br />
glæde sig til, lov<strong>er</strong> redaktøren.<br />
D<strong>og</strong> <strong>er</strong> Pet<strong>er</strong> Legård Nielsen <strong>ikke</strong><br />
bange for, at <strong>det</strong> danske værk<br />
komm<strong>er</strong> til at stå i skyggen af den<br />
int<strong>er</strong>nationale. D<strong>er</strong>til, men<strong>er</strong> han,<br />
<strong>er</strong> de danske tekst<strong>er</strong> for gode.<br />
Torben Kastrup (f. 1965).<br />
Cand.mag. i nordisk filol<strong>og</strong>i <strong>og</strong><br />
kunsthistorie.<br />
Af Tina Raun<br />
Et p<strong>er</strong>v<strong>er</strong>t<strong>er</strong>et<br />
fotoalbum!<br />
You got your Moth<strong>er</strong> in a whirl<br />
she’s not sure if you`re a boy or a<br />
girl.<br />
Om Nan Goldins dokumentation af sin ’familie’<br />
David Bowie sang all<strong>er</strong>ede i<br />
1970’<strong>er</strong>ne om forvirrede mødre <strong>og</strong><br />
opblødte kønsroll<strong>er</strong>. Dette kom d<strong>er</strong><br />
i 1990`<strong>er</strong>ne en hel teori ud af,<br />
nemlig que<strong>er</strong> teorien, d<strong>er</strong> sætt<strong>er</strong><br />
en ære i at udforske <strong>og</strong> forstyrre<br />
traditionelle antagels<strong>er</strong> om kropslig,<br />
kønslig <strong>og</strong> seksuel identitet.<br />
Que<strong>er</strong> teori anses med rette for at<br />
være svært tilgængeligt stof, <strong>og</strong><br />
d<strong>er</strong>for <strong>er</strong> den am<strong>er</strong>ikanske fot<strong>og</strong>raf<br />
Nan Goldin (f. 1953) et ganske<br />
godt <strong>og</strong> illustrativt trumfkort at<br />
have på hånden, hvis man skal<br />
forklare, <strong>hvad</strong> que<strong>er</strong> teori <strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
kan være. Goldin synes nemlig at<br />
bedrive den form for kønsballade,<br />
som que<strong>er</strong> teoretik<strong>er</strong>en Judith<br />
Butl<strong>er</strong> eft<strong>er</strong>lys<strong>er</strong> i den indflydelsesrige<br />
<strong>og</strong> banebrydende udgivelse<br />
»Gend<strong>er</strong> Trouble«fra 1990.<br />
Sprængfyldt med kaos<br />
Goldin har siden 1970’<strong>er</strong>ne brugt<br />
kam<strong>er</strong>aet som en visuel dagb<strong>og</strong>,<br />
dvs. som en måde at dokument<strong>er</strong>e<br />
sin egen <strong>og</strong> sine venn<strong>er</strong>s tilværelse.<br />
I Goldins billed<strong>er</strong> tilbydes vi<br />
således et tilsyneladende uforstyrret<br />
indblik i et hårdt <strong>og</strong> eksp<strong>er</strong>iment<strong>er</strong>ende<br />
miljø befolket af marginaleksistens<strong>er</strong>.<br />
De mennesk<strong>er</strong>, vi<br />
mød<strong>er</strong>, lev<strong>er</strong> alle en tilværelse på<br />
kanten af sociale norm<strong>er</strong> <strong>og</strong> konvention<strong>er</strong>,<br />
<strong>og</strong> de pass<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> uproblematisk<br />
ind i de restriktion<strong>er</strong> for<br />
køn <strong>og</strong> seksualitet, som foreskrives<br />
af vores het<strong>er</strong>onormative kultur.<br />
Het<strong>er</strong>onormativiteten <strong>er</strong> ifølge<br />
que<strong>er</strong> teorien <strong>det</strong> sæt af norm<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> styr<strong>er</strong> definition<strong>er</strong>ne af <strong>det</strong><br />
socialt accept<strong>er</strong>ede inden for en<br />
oppositionel <strong>og</strong> binær kønsl<strong>og</strong>ik,<br />
(stand in)<br />
hvor d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> ord for <strong>det</strong>, d<strong>er</strong><br />
plac<strong>er</strong><strong>er</strong> sig uden for ell<strong>er</strong> på tværs<br />
af disse kategori<strong>er</strong>. Det <strong>er</strong> således<br />
indiskutabelt, at ethv<strong>er</strong>t individ <strong>er</strong><br />
mand ell<strong>er</strong> kvinde, <strong>og</strong> alt eft<strong>er</strong> hvilket<br />
køn man <strong>er</strong>, har man en tilsvarende<br />
maskulin ell<strong>er</strong> feminin fremtoning<br />
<strong>og</strong> adfærd, som bestemm<strong>er</strong><br />
begæret, d<strong>er</strong> rettes mod <strong>det</strong> modsatte<br />
køn. Den binære kønsl<strong>og</strong>ik<br />
produc<strong>er</strong><strong>er</strong> forestillingen om subjektet<br />
som en enhed <strong>og</strong> opstill<strong>er</strong> en<br />
kausalrelation mellem kropstegnet,<br />
kønsidentiteten <strong>og</strong> begæret.<br />
Hvis man læs<strong>er</strong> Goldin med<br />
que<strong>er</strong> teoretiske brill<strong>er</strong>, kan man<br />
betragte hendes billed<strong>er</strong> som en<br />
bekræftelse af Butl<strong>er</strong>s dekonstru<strong>er</strong>ende<br />
tese om, at kønnet <strong>er</strong> en<br />
kæde af p<strong>er</strong>formative cit<strong>er</strong>ing<strong>er</strong>.<br />
Billed<strong>er</strong>ne antyd<strong>er</strong> nemlig ofte<br />
både <strong>det</strong> ubestemmelige <strong>og</strong> ustabile<br />
i enhv<strong>er</strong> kønnet ell<strong>er</strong> seksuel<br />
fortsættes næste side<br />
Nan Goldin: »Cody at h<strong>er</strong> mirror« (NYC 1991)<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 43
(stand in)<br />
fortsat fra forrige side<br />
identitet, såvel som <strong>det</strong> konstru<strong>er</strong>ede<br />
i etabl<strong>er</strong>ingen af kategori<strong>er</strong><br />
som mand/kvinde, maskulin/feminin<br />
ell<strong>er</strong> het<strong>er</strong>oseksuel/ homoseksuel.<br />
De <strong>er</strong> som en Pedro Almodóvar<br />
film farvemættede <strong>og</strong><br />
sprængfyldt med seksualitetskaos.<br />
»I’m a Barbie girl<br />
in a Barbie world«<br />
Da jeg for to år siden påbegyndte<br />
min rejse ind i Goldins billeduniv<strong>er</strong>s<br />
med que<strong>er</strong> teoretiske brill<strong>er</strong><br />
var d<strong>er</strong> i særdeleshed ét billede,<br />
d<strong>er</strong> tiltrak sig min opmærksomhed.<br />
Det var »Cody at h<strong>er</strong> mirror«<br />
(NYC 1991), som jeg straks fornemmede,<br />
at man kunne betragte<br />
som en næsten eksemplarisk visualis<strong>er</strong>ing<br />
af <strong>det</strong> que<strong>er</strong> teoretiske<br />
genstandsfelt. Dvs. en visualis<strong>er</strong>ing<br />
af køn som en forestilling i<br />
begge or<strong>det</strong>s betydning<strong>er</strong> <strong>og</strong> het<strong>er</strong>onormativiteten<br />
som den ’scene’,<br />
hvorpå vi alle ag<strong>er</strong><strong>er</strong>.<br />
På bille<strong>det</strong> s<strong>er</strong> vi i venstre side<br />
et lille lys<strong>er</strong>ødt badeværelsesint<strong>er</strong>iør<br />
med en nøgen Barbiedukke<br />
siddende i et badekar <strong>og</strong> Kendukken<br />
siddende på kanten med ryggen<br />
til os med et badehåndklæde<br />
om livet. Bag <strong>det</strong>te dukkeint<strong>er</strong>iør<br />
står endnu en Barbiedukke klædt i<br />
festkjole <strong>og</strong> med langt lyst krøllet<br />
hår <strong>og</strong> en sløjfe, d<strong>er</strong> match<strong>er</strong> kjolen.<br />
I bille<strong>det</strong>s højre side ses en<br />
forov<strong>er</strong>bøjet p<strong>er</strong>son, Cody, som d<strong>er</strong><br />
står angivet i titlen, med langt<br />
rødbrunligt hår samlet i nakken<br />
med en lys<strong>er</strong>ød frottéelastik, d<strong>er</strong><br />
farvemæssigt match<strong>er</strong><br />
Barbiebadeværelset. Cody sidd<strong>er</strong><br />
ved sit sminkebord omgivet af<br />
div<strong>er</strong>se halvnussede smink<strong>er</strong>edskab<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> et fyldt askebæg<strong>er</strong>.<br />
Mange har sandsynligvis en fornemmelse<br />
af, at Cody <strong>er</strong> en kvinde,<br />
d<strong>er</strong> <strong>er</strong> i færd med en særlig<br />
kvindelig akt: at lægge makeup.<br />
Bille<strong>det</strong> virk<strong>er</strong> både snapshotagtigt<br />
<strong>og</strong> iscenesat, da Cody <strong>er</strong> ’fanget’<br />
midt i en bevægelse, men omgivet<br />
af Barbie <strong>og</strong> Ken, d<strong>er</strong> virk<strong>er</strong> malplac<strong>er</strong>et.<br />
Bille<strong>det</strong> udgøres således<br />
af to halvdele ell<strong>er</strong> to v<strong>er</strong>den<strong>er</strong> —<br />
en lidt sukret, romantis<strong>er</strong>ende idealv<strong>er</strong>den<br />
med <strong>det</strong> p<strong>er</strong>fekte het<strong>er</strong>oseksuelle<br />
par Barbie <strong>og</strong> Ken — <strong>og</strong><br />
en m<strong>er</strong>e hv<strong>er</strong>dagslig v<strong>er</strong>den med<br />
Cody. Selvom <strong>det</strong> lys<strong>er</strong>øde Barbieuniv<strong>er</strong>s<br />
virk<strong>er</strong> uforenelig med<br />
Codys rodede hv<strong>er</strong>dagsv<strong>er</strong>den,<br />
lad<strong>er</strong> <strong>det</strong> til, at d<strong>er</strong> alligevel foregår<br />
en kommunikation imellem de<br />
to. Man fornemm<strong>er</strong>, at Cody <strong>er</strong> i<br />
færd med en ’forvandlingsproces’,<br />
som <strong>og</strong>så Barbie har gennemgået<br />
— fra badende Barbie til festklædt<br />
44<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
Barbie. I denne forvandlingsproces<br />
imit<strong>er</strong><strong>er</strong> Cody et kvindelighedsideal,<br />
som netop Barbiedukken<br />
repræsent<strong>er</strong><strong>er</strong>.<br />
Det <strong>er</strong> gået op for de fleste, at<br />
Barbie netop udgør et ideal, dvs.<br />
at d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> kvind<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> kan<br />
leve op til hendes hvepsetalje,<br />
slanke lange ben, store bryst<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
yndefulde ansigt. Barbie <strong>er</strong> således<br />
et ideal, som ingen inkarn<strong>er</strong><strong>er</strong>,<br />
men som mange alligevel forsøg<strong>er</strong><br />
at imit<strong>er</strong>e. Dette <strong>er</strong> i que<strong>er</strong> teoretiske<br />
t<strong>er</strong>m<strong>er</strong> <strong>og</strong>så den måde, hvorpå<br />
’kvindelighed’ i <strong>det</strong> hele taget fung<strong>er</strong><strong>er</strong>,<br />
nemlig via en cit<strong>er</strong>ing af <strong>og</strong><br />
identifikation med de kulturelle<br />
forestilling<strong>er</strong> om kvinden.<br />
Barbiedukken <strong>er</strong> ét af disse billed<strong>er</strong><br />
på kvindelighed, som mange<br />
har imit<strong>er</strong>et siden produktet blev<br />
sendt på marke<strong>det</strong> i 1959.<br />
Barbie har d<strong>og</strong> und<strong>er</strong>gået visse<br />
ændring<strong>er</strong>, i<strong>det</strong> hun <strong>er</strong> fulgt med<br />
tidens skiftende skønhedsideal<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> forestilling<strong>er</strong> om kvindelige<br />
karri<strong>er</strong>emulighed<strong>er</strong> samt fritidsaktivitet<strong>er</strong>.<br />
Producenten Mattel har<br />
således produc<strong>er</strong>et en div<strong>er</strong>g<strong>er</strong>ende<br />
gard<strong>er</strong>obe <strong>og</strong> et div<strong>er</strong>g<strong>er</strong>ende<br />
udbud af udstyr alt eft<strong>er</strong> sociale <strong>og</strong><br />
kulturelle forandring<strong>er</strong>. Barbie<br />
blev d<strong>er</strong>for i 80’<strong>er</strong>ne lanc<strong>er</strong>et som<br />
en frigjort kvinde som et resultat<br />
af feministiske strømning<strong>er</strong>, mens<br />
d<strong>er</strong> i samme p<strong>er</strong>iode udformedes<br />
div<strong>er</strong>se etniske Barbi<strong>er</strong>, sandsynligvis<br />
som et resultat af politisk<br />
korrekthed. Det <strong>er</strong> d<strong>og</strong> værd at<br />
bemærke, at Mattel trods disse til-<br />
tag altid har und<strong>er</strong>støttet forestillingen<br />
om, at den unge, smukke,<br />
kaukasiske krop <strong>er</strong> kvindens<br />
største <strong>og</strong> ’naturlige’ aktiv. Desuden<br />
har het<strong>er</strong>oseksualiteten altid<br />
fremstået som <strong>det</strong> eneste <strong>og</strong> naturlige<br />
valg, <strong>og</strong> d<strong>er</strong>med kan Barbie<br />
som produkt siges at repræsent<strong>er</strong>e<br />
en (het<strong>er</strong>o)normativ idealv<strong>er</strong>den.<br />
Diffuse kropstegn<br />
Hvis vi går tilbage til bille<strong>det</strong> <strong>og</strong><br />
s<strong>er</strong> på <strong>det</strong>te Barbieint<strong>er</strong>iør, <strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
bemærkelsesværdigt, at <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
skråtstillet i forhold til billedplanet.<br />
Den velordnede idealv<strong>er</strong>den<br />
<strong>er</strong> således i fare for at skride ud<br />
ov<strong>er</strong> bordkanten <strong>og</strong> krakel<strong>er</strong>e. Ikke<br />
bare plac<strong>er</strong>ingen, men <strong>og</strong>så omgivels<strong>er</strong>ne<br />
kan virke forstyrrende på<br />
denne idealv<strong>er</strong>den, i<strong>det</strong> d<strong>er</strong> h<strong>er</strong>sk<strong>er</strong><br />
et lett<strong>er</strong>e kaotisk rod omkring<br />
den. Den forov<strong>er</strong>bøjede p<strong>er</strong>son:<br />
Cody, kan <strong>og</strong>så betragtes som et<br />
forstyrrende element. Jeg påpegede<br />
indledningsvis, at mange aflæs<strong>er</strong><br />
’hende’ som kvinde, men <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
langt fra den eneste aflæsningsmulighed.<br />
De andre aflæsningsmulighed<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> åbenlyse, hvis man enten<br />
har ’blik’ for tvetydigheden ell<strong>er</strong><br />
konsult<strong>er</strong><strong>er</strong> Goldins andre billed<strong>er</strong>,<br />
hvilket man som regel gør, da<br />
de både i fotobøg<strong>er</strong> <strong>og</strong> på udstilling<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> samlet i s<strong>er</strong>i<strong>er</strong>.<br />
I de andre billed<strong>er</strong> fremgår <strong>det</strong><br />
nemlig tydeligt, at Cody <strong>er</strong> en<br />
ambivalent p<strong>er</strong>son med et diffust<br />
kropstegn. Før ell<strong>er</strong> siden går <strong>det</strong><br />
således op for betragt<strong>er</strong>en, at Cody<br />
<strong>ikke</strong> uproblematisk indskriv<strong>er</strong> sig i<br />
<strong>det</strong> het<strong>er</strong>onormative kønssystem,<br />
d<strong>er</strong> op<strong>er</strong><strong>er</strong><strong>er</strong> med to tydeligt identific<strong>er</strong>bare<br />
køn. Bille<strong>det</strong> kan således<br />
udløse en vis chok- ell<strong>er</strong> ov<strong>er</strong>raskelseseffekt,<br />
hvis man har antaget,<br />
at Cody <strong>er</strong> en entydig kvindelig<br />
p<strong>er</strong>sonage. Når ell<strong>er</strong> hvis denne<br />
første antagelse afkræftes, kan<br />
Cody virke forstyrrende på den<br />
sociale stabilitet, d<strong>er</strong> som sagt<br />
bas<strong>er</strong><strong>er</strong> sig på absolutte <strong>og</strong> uforand<strong>er</strong>lige<br />
kønsidentitet<strong>er</strong>.<br />
»The que<strong>er</strong>est of the que<strong>er</strong>, hide<br />
inside your head…«<br />
Bille<strong>det</strong> »Cody in the dressing<br />
room at the Boy Bar« (NYC 1991)<br />
<strong>er</strong> kun ét blandt mange eksempl<strong>er</strong><br />
på Codys omtalte tvetydighed.<br />
Betragt<strong>er</strong>en får h<strong>er</strong> adgang til<br />
Codys nøgne krop, hvilket både<br />
blotlægg<strong>er</strong> <strong>og</strong> slør<strong>er</strong> ’hendes’ køn<br />
yd<strong>er</strong>lig<strong>er</strong>e. Nøgenheden indvi<strong>er</strong> os<br />
i, at Cody har kvindelige karakt<strong>er</strong>istika<br />
(bryst<strong>er</strong>), men at ’hun’ tillige<br />
har en række mandlige fysionomiske<br />
karakt<strong>er</strong>istika (et bredt<br />
kæbeparti, store hænd<strong>er</strong>, smalle<br />
hoft<strong>er</strong> <strong>og</strong> måske antydningen af et<br />
abeskæg), hvilket vanskeliggør en<br />
definitiv kønsbestemmelse.<br />
Bille<strong>det</strong>s beskæring <strong>er</strong> i denne forbindelse<br />
særdeles besnærende,<br />
i<strong>det</strong> den stopp<strong>er</strong> ved den genitale<br />
hårgrænse <strong>og</strong> d<strong>er</strong>med hold<strong>er</strong> kønnet<br />
åbent. Beskæringen eft<strong>er</strong>lad<strong>er</strong><br />
altså betragt<strong>er</strong>en med en tvivl om,<br />
<strong>hvad</strong> d<strong>er</strong> <strong>er</strong> læng<strong>er</strong>e nede.<br />
Måske kan man ligefrem tale<br />
Nan Goldin: »Cody in the dressing room at the Boy Bar« (NYC 1991)
om, at beskæringen giv<strong>er</strong> os fornemmelsen<br />
af, at d<strong>er</strong> netop <strong>er</strong><br />
’n<strong>og</strong>et’, vi <strong>ikke</strong> s<strong>er</strong>. Dette ’n<strong>og</strong>et’<br />
hentyd<strong>er</strong> selvfølgelig til <strong>det</strong> mandlige<br />
kønsorgan i ov<strong>er</strong>ensstemmelse<br />
med psykoanalysen, som de fleste<br />
af os <strong>er</strong> opflasket med. Fra både<br />
Freud <strong>og</strong> Lacan ’ved’ vi, at manden<br />
<strong>er</strong> ’havende’, dvs. har penis,<br />
mens kvinden <strong>er</strong> ’manglende’,<br />
dvs. <strong>ikke</strong> har penis. Vi <strong>er</strong> d<strong>og</strong> i<br />
tvivl om, hvorvidt Cody <strong>er</strong> havende<br />
ell<strong>er</strong> manglende, hvilket sandsynligvis<br />
pirr<strong>er</strong> de fleste betragt<strong>er</strong>es<br />
nysg<strong>er</strong>righed. Mange oplev<strong>er</strong><br />
måske ligefrem, at bille<strong>det</strong> affød<strong>er</strong><br />
en masse essentialis<strong>er</strong>ende tankespind<br />
om Codys ’rette’ køn.<br />
Hvis man konsult<strong>er</strong><strong>er</strong> Judith<br />
Butl<strong>er</strong>, find<strong>er</strong> man en mulig forklaring<br />
på <strong>det</strong>te, når Butl<strong>er</strong> påpeg<strong>er</strong>,<br />
at køn <strong>og</strong> menneskelighed <strong>er</strong><br />
to nært forbundne størrels<strong>er</strong> i<br />
vores kultur. Dette vil sige, at<br />
mennesk<strong>er</strong>, vi mød<strong>er</strong>, først bliv<strong>er</strong><br />
forståelige for os i <strong>det</strong> øjeblik, vi<br />
kan tilskrive dem et køn. Butl<strong>er</strong><br />
skriv<strong>er</strong> i »Gend<strong>er</strong> Trouble«:<br />
Kønstildelingen ’kvalific<strong>er</strong><strong>er</strong>’ tilsyneladende<br />
kroppe til at være menneskekroppe;<br />
et spædbarn bliv<strong>er</strong><br />
således menneske i <strong>det</strong> øjeblik,<br />
hvor spørgsmålet »<strong>er</strong> <strong>det</strong> en dreng<br />
ell<strong>er</strong> en pige?« besvares. De kroppe,<br />
d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> helt lad<strong>er</strong> sig kønsbestemme,<br />
fald<strong>er</strong> uden for <strong>det</strong> menneskelige,<br />
faktisk bliv<strong>er</strong> de til <strong>det</strong><br />
<strong>ikke</strong>-menneskelige <strong>og</strong> <strong>det</strong> abjektale,<br />
dét som <strong>det</strong> menneskelige kon-<br />
Nan Goldin: »Joey and Andres on Oranienstrasse« (B<strong>er</strong>lin 1992)<br />
stitu<strong>er</strong>es i modsætning til (egen<br />
ov<strong>er</strong>sættelse).<br />
Klæd<strong>er</strong> skab<strong>er</strong> køn<br />
Det har sandsynligvis slået de<br />
årvågne litt<strong>er</strong>ære læs<strong>er</strong>e, at jeg har<br />
en del problem<strong>er</strong> med at omtale<br />
Cody som enten han ell<strong>er</strong> hun,<br />
hvilket selvfølgelig peg<strong>er</strong> på spr<strong>og</strong>ets<br />
evne til at konstitu<strong>er</strong>e <strong>og</strong> begrænse,<br />
<strong>hvad</strong> vi kan tale om, <strong>og</strong><br />
hvordan vi kan tale om <strong>det</strong>. Da vi<br />
i spr<strong>og</strong>et kun op<strong>er</strong><strong>er</strong><strong>er</strong> med kategori<strong>er</strong>ne<br />
han <strong>og</strong> hun, bliv<strong>er</strong> de individ<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> helt pass<strong>er</strong> ind i<br />
disse kategori<strong>er</strong>, i en vis forstand<br />
’utænkelige’ ell<strong>er</strong> ’illegitime’. De<br />
bliv<strong>er</strong> med andre ord spr<strong>og</strong>ligt<br />
uforståelige <strong>og</strong> d<strong>er</strong>med <strong>og</strong>så uacceptable<br />
som individ<strong>er</strong>.<br />
I bille<strong>det</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong> <strong>ikke</strong> bare Cody,<br />
men <strong>og</strong>så omgivels<strong>er</strong>ne, d<strong>er</strong> kan<br />
læses som et forsøg på at debatt<strong>er</strong>e<br />
kønnets ’natur’. Idolportrætt<strong>er</strong>ne<br />
af Liza Minelli kan man i et que<strong>er</strong><br />
teoretisk p<strong>er</strong>spektiv aflæse som et<br />
eksempel på, at identitet <strong>og</strong> d<strong>er</strong>med<br />
<strong>og</strong>så køn konstitu<strong>er</strong>es p<strong>er</strong>formativt<br />
ved en cit<strong>er</strong>ing af <strong>og</strong> identifikation<br />
med et fantasmatisk ideal,<br />
mens <strong>det</strong> fyldte tøjstativ kan<br />
aflæses som en kommentar til, i<br />
hvor høj grad klæd<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> kun<br />
skab<strong>er</strong> folk, men i særdeleshed<br />
<strong>og</strong>så køn. Dette betyd<strong>er</strong> d<strong>og</strong> <strong>ikke</strong>,<br />
at kønnet i que<strong>er</strong> teorien opfattes<br />
som et stykke tøj, d<strong>er</strong> kan tages af<br />
<strong>og</strong> på, som mange fejlagtigt har<br />
læst frem af »Gend<strong>er</strong> Trouble«.<br />
Selvom Butl<strong>er</strong> opfatt<strong>er</strong> kønnet<br />
som n<strong>og</strong>et, man gør, fremfor som<br />
n<strong>og</strong>et man <strong>er</strong>, <strong>er</strong> denne gøren <strong>ikke</strong><br />
frivillig, men und<strong>er</strong>lagt restriktive<br />
<strong>og</strong> regul<strong>er</strong>ende påbud. Man <strong>er</strong><br />
således nødsaget til at ag<strong>er</strong>e mand<br />
<strong>og</strong> kvinde i ov<strong>er</strong>ensstemmelse<br />
med tidens kønsnorm<strong>er</strong>, hvilket<br />
betyd<strong>er</strong>, at d<strong>er</strong> <strong>er</strong> græns<strong>er</strong> for,<br />
<strong>hvad</strong> man kan tillade sig, hvis<br />
man fortsat vil være forståelig <strong>og</strong><br />
acceptabel. Disse norm<strong>er</strong> har formende<br />
karakt<strong>er</strong>, hvilket betyd<strong>er</strong>, at<br />
man så at sige bliv<strong>er</strong> til som subjekt,<br />
når man cit<strong>er</strong><strong>er</strong> disse norm<strong>er</strong>,<br />
mens <strong>det</strong> samtidig <strong>er</strong> muligt at forskyde<br />
norm<strong>er</strong>ne, da d<strong>er</strong> netop <strong>er</strong><br />
tale om en citation ell<strong>er</strong> en gentagelse.<br />
»Girls who are boys, who like<br />
boys to be girls, who do boys like<br />
they`re girls...«<br />
Goldin formår ofte at forene den<br />
gode fortælling med en identitetspolitisk<br />
agenda, hvilket man s<strong>er</strong><br />
et eksempel på i billeds<strong>er</strong>ien »Joey<br />
and Andres on Oranienstrasse«,<br />
»Joey laughing« <strong>og</strong> »Joey and<br />
Andres in Hotel Askanisch<strong>er</strong> Hof«<br />
(B<strong>er</strong>lin 1992).<br />
Billed<strong>er</strong>ne kan på ét plan<br />
betragtes som en lille kærlighedshistorie<br />
<strong>og</strong> på et an<strong>det</strong> plan som<br />
en gennemspilning af maskulinitets-<br />
<strong>og</strong> feminitetsroll<strong>er</strong>. Kærlighedshistorien<br />
begynd<strong>er</strong> med en<br />
omfavnelse i B<strong>er</strong>lins gad<strong>er</strong>, hvor<br />
Joey <strong>og</strong> Andres ’tilfældigt’ fanges<br />
af fot<strong>og</strong>rafen. Sen<strong>er</strong>e fortrækk<strong>er</strong><br />
parret til m<strong>er</strong>e ’private’ gemakk<strong>er</strong>,<br />
(stand in)<br />
hvor besku<strong>er</strong>en indvies i, hvordan<br />
d<strong>er</strong>es samvær udvikl<strong>er</strong> sig fra snak<br />
<strong>og</strong> pjat til m<strong>er</strong>e intim kontakt.<br />
Betragtet med que<strong>er</strong> teoretiske<br />
brill<strong>er</strong> <strong>er</strong> s<strong>er</strong>ien ligeledes en visualis<strong>er</strong>ing<br />
af, hvordan kønnet iscenesættes<br />
ell<strong>er</strong> fremmanes. Joey ag<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
nemlig meget tydeligt kvinde,<br />
mens Andres ag<strong>er</strong><strong>er</strong> mand. Joey<br />
fremstår som en blanding mellem<br />
sexual tease <strong>og</strong> bly pige, hvilket<br />
und<strong>er</strong>streges af ’hendes’ vampede<br />
look, d<strong>er</strong> fremhæv<strong>er</strong> de ’kvindelige’<br />
attributt<strong>er</strong>. Andres d<strong>er</strong>imod<br />
fremstår som en blanding mellem<br />
tavs machomand <strong>og</strong> sydlandsk<br />
sup<strong>er</strong>elsk<strong>er</strong>, hvilket und<strong>er</strong>streges<br />
af hans afslappede påklædning,<br />
d<strong>er</strong> fremhæv<strong>er</strong> hans veltrænede <strong>og</strong><br />
mellemøstlige krop <strong>og</strong> d<strong>er</strong>med<br />
bestyrk<strong>er</strong> hans maskulinitet. Det <strong>er</strong><br />
tydeligt, at Joey <strong>og</strong> Andres spejl<strong>er</strong><br />
sig i hinanden som modbilled<strong>er</strong><br />
ell<strong>er</strong> diskursive modsætning<strong>er</strong> —<br />
dvs. at Joeys feminitet <strong>er</strong> afhængig<br />
af ell<strong>er</strong> bestyrkes af Andres’s<br />
maskulinitet <strong>og</strong> omvendt.<br />
Det ’que<strong>er</strong>’ ved <strong>det</strong>te par <strong>er</strong><br />
imidl<strong>er</strong>tid, at de både fremman<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> und<strong>er</strong>grav<strong>er</strong> ideen om et obligatorisk<br />
het<strong>er</strong>oseksuelt par. De<br />
bekræft<strong>er</strong> således på den ene side<br />
den polære l<strong>og</strong>ik, d<strong>er</strong> gennemtræng<strong>er</strong><br />
vestlig kultur <strong>og</strong> dens<br />
etabl<strong>er</strong>ede hi<strong>er</strong>arki<strong>er</strong> mellem<br />
mand/kvinde, aktiv/passiv, rationel/emotionel,<br />
stærk/svag osv.,<br />
mens parret på den anden side<br />
<strong>og</strong>så forskubb<strong>er</strong> dem. Joey <strong>er</strong> nemlig<br />
<strong>ikke</strong> <strong>er</strong> en ’kvinde’ i traditionel<br />
forstand. På trods af al den kvindelige<br />
staffage <strong>og</strong> de svulmende<br />
bryst<strong>er</strong> <strong>er</strong> d<strong>er</strong> visse fysi<strong>og</strong>nomiske<br />
træk, d<strong>er</strong> indik<strong>er</strong><strong>er</strong> mandighed —<br />
især <strong>det</strong> grove ansigt, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> helt<br />
lad<strong>er</strong> sig skjule und<strong>er</strong> <strong>det</strong> ell<strong>er</strong>s<br />
tykke lag sminke.<br />
En konsultation af andre billed<strong>er</strong><br />
af Joey bestyrk<strong>er</strong> kun denne<br />
ambivalens. Når d<strong>er</strong> kan drages<br />
tvivl om Joeys kvindelighed, drages<br />
parrets ’het<strong>er</strong>oseksualitet’ <strong>og</strong>så<br />
i tvivl. Den het<strong>er</strong>onormative kategoris<strong>er</strong>ing<br />
af køn <strong>og</strong> seksualitet<br />
forstyrres — for parret <strong>er</strong> altså<br />
hv<strong>er</strong>ken ’het<strong>er</strong>oseksuelt’ i or<strong>det</strong>s<br />
strengeste forstand, men samtidig<br />
<strong>er</strong> d<strong>er</strong> hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> tale om et homoseksuelt<br />
par, for Joey har tydeligvis<br />
visse attributt<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> tilskrives<br />
et kvindeligt kropstegn. Parret<br />
op<strong>er</strong><strong>er</strong><strong>er</strong> så at sige inden for en<br />
het<strong>er</strong>onormativ identitetsforståelse,<br />
men forstyrr<strong>er</strong> den <strong>og</strong>så.<br />
Kulturelt rollespil<br />
I en que<strong>er</strong> læsning vil parret opfattes<br />
som subv<strong>er</strong>sive ell<strong>er</strong> positivt<br />
fortsættes næste side<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 45
(stand in)<br />
fortsat fra forrige side<br />
forstyrrende, da de illustr<strong>er</strong><strong>er</strong>, at<br />
den ’het<strong>er</strong>oseksuelle original’ <strong>er</strong> et<br />
rollespil, <strong>og</strong> at alle, uanset køn,<br />
kan indtage dennes roll<strong>er</strong>. Scen<strong>er</strong>iet<br />
vil endvid<strong>er</strong>e fremstå som en<br />
bekræftelse af kønnets <strong>og</strong> måske i<br />
særdeleshed kvindelighedens afhængighed<br />
af ydre konvention<strong>er</strong><br />
såsom tøj. Det <strong>er</strong> i forlængelse<br />
h<strong>er</strong>af påfaldende, at Joey behold<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> fetish<strong>er</strong>ende tøj på und<strong>er</strong> hele<br />
den intime seance. Man fornemm<strong>er</strong>,<br />
som Joan Riviéres påpeg<strong>er</strong> i<br />
sit klassiske essay »Kvindelighed<br />
som mask<strong>er</strong>ade« fra 1929, at kvindeligheden<br />
<strong>er</strong> en maske, d<strong>er</strong> benyttes<br />
i et forsøg på at skjule virile<br />
<strong>og</strong> potent kastr<strong>er</strong>ende tilbøjelighed<strong>er</strong>.<br />
Dette <strong>er</strong> måske i b<strong>og</strong>staveligste<br />
forstand tilfæl<strong>det</strong> h<strong>er</strong>!<br />
I disse <strong>og</strong> i de tidlig<strong>er</strong>e omtalte<br />
billed<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong> tydeligt, at Nan<br />
Goldin leg<strong>er</strong> med de konceptuelle<br />
såvel som billedlige forestilling<strong>er</strong><br />
om køn <strong>og</strong> seksualitet, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> til<br />
rådighed i vores het<strong>er</strong>onormative<br />
kultur. Goldins billed<strong>er</strong> frembyd<strong>er</strong><br />
n<strong>og</strong>le que<strong>er</strong> tolkningsmulighed<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> kan virke udfordrende på<br />
<strong>det</strong>te køns- <strong>og</strong> seksualitetssystem,<br />
<strong>og</strong> som kan anfægte het<strong>er</strong>oseksualitetens<br />
status som norm <strong>og</strong> som<br />
natur. Dette gør Goldins billed<strong>er</strong><br />
opsigtsvækkende, spøgefulde <strong>og</strong><br />
— kort sagt — que<strong>er</strong>.<br />
Judith Butl<strong>er</strong>: »Gend<strong>er</strong> Trouble.<br />
Feminism and the Subv<strong>er</strong>sion of<br />
Identity« (1990)<br />
Judith Butl<strong>er</strong>: »Bodies that Matt<strong>er</strong>.<br />
On the discursive limits of ‘sex’«<br />
(1993)<br />
Nan Goldin: »The Oth<strong>er</strong> Side«,<br />
Scalo, Zurich, B<strong>er</strong>lin, New York<br />
2000 (1993)<br />
Nan Goldin: »Nan Goldin: I´ll be<br />
your mirror« på Whitney Museum<br />
of Am<strong>er</strong>ican Art Octob<strong>er</strong> 3, 1996<br />
— January 5, 1997<br />
Erica Rand: »Barbie`s Que<strong>er</strong><br />
Accessories« (1995)<br />
Tina Raun: »S<strong>ikke</strong> en ballade! —<br />
Judith Butl<strong>er</strong> <strong>og</strong> de ’skæve’ eksistens<strong>er</strong>«,<br />
in »Synsvinkl<strong>er</strong>«, Que<strong>er</strong><br />
særnumm<strong>er</strong>, nr. 28 (2003)<br />
Tina Raun (f. 1974), mag. art. i<br />
kunsthistorie med konf<strong>er</strong>ensspecialet<br />
»Identitetskonstitu<strong>er</strong>ing<strong>er</strong> i<br />
<strong>det</strong> senmod<strong>er</strong>ne — en que<strong>er</strong> teoretisk<br />
vinkel på ny<strong>er</strong>e visuel kultur«.<br />
Har public<strong>er</strong>et i forskellige tidsskrift<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> afholdt kurs<strong>er</strong> <strong>og</strong> foredrag,<br />
senest om Calvin Kleins<br />
modefot<strong>og</strong>rafi <strong>og</strong> que<strong>er</strong> som branding<br />
på KVINFO, København.<br />
46<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
Af Bonnie C. Barr<br />
MiniTrans<br />
Ordforklaring<br />
Transgend<strong>er</strong>: Et begreb d<strong>er</strong> kan<br />
ov<strong>er</strong>sættes til transkønnethed.<br />
Transgend<strong>er</strong> anvendes som et samlebegreb<br />
for div<strong>er</strong>se kønstransgression<strong>er</strong><br />
i forskellige form<strong>er</strong>, eksempelvis<br />
transseksualitet <strong>og</strong> transvestisme.<br />
Begrebet spill<strong>er</strong> på skellet<br />
mellem ’sex/gend<strong>er</strong>’, som på<br />
engelsk betyd<strong>er</strong> et skel mellem<br />
’sex’ = biol<strong>og</strong>isk køn <strong>og</strong> ’gend<strong>er</strong>’ =<br />
socialt <strong>og</strong> kulturelt køn. Or<strong>det</strong><br />
anvendes ofte i ste<strong>det</strong> for transseksualitet<br />
(transsexuality), d<strong>er</strong> i sin<br />
ordlyd led<strong>er</strong> tanken hen på seksualitet,<br />
<strong>og</strong> <strong>ikke</strong> på køn, <strong>og</strong> samtidig<br />
allud<strong>er</strong><strong>er</strong> til, at <strong>det</strong> biol<strong>og</strong>iske <strong>er</strong><br />
væsentligt. Transgend<strong>er</strong> peg<strong>er</strong> i<br />
ste<strong>det</strong> på, at <strong>det</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong> sociale <strong>og</strong><br />
kulturelle køn, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> i centrum.<br />
Transgend<strong>er</strong> betegnelsen antyd<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong>så, at skellet mellem ’sex/gend<strong>er</strong>’<br />
kan opløses, <strong>og</strong> at ’sex’ kan<br />
<strong>er</strong>stattes med ’gend<strong>er</strong>’, dvs. at <strong>det</strong><br />
biol<strong>og</strong>iske køn anses som en konstruktion.<br />
Det <strong>er</strong> d<strong>er</strong>for en politisk<br />
mark<strong>er</strong>ing at bruge transgend<strong>er</strong> i<br />
ste<strong>det</strong> for transseksualitet.<br />
I denne artikel vil jeg anvende<br />
transgend<strong>er</strong> til at betegne de teoretiske<br />
<strong>og</strong> politiske tilgange til kønstransgression<strong>er</strong>,<br />
mens transseksualitet<br />
i min brug anvendes som en<br />
<strong>er</strong>statning for or<strong>det</strong> transkønnethed,<br />
d<strong>er</strong> på dansk synes for klodset<br />
et udtryk. Hvor <strong>det</strong> <strong>er</strong> muligt,<br />
vil jeg bruge præfikset ’trans’ som<br />
en paraplybetegnelse for de forskellige<br />
udtryk.<br />
’Trans’kritik af que<strong>er</strong> teori<br />
Er transseksualitet que<strong>er</strong> teoris<br />
foretrukne modus? Fung<strong>er</strong><strong>er</strong> transseksualitet<br />
som en und<strong>er</strong>liggende<br />
figur, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> med til at illustr<strong>er</strong>e<br />
que<strong>er</strong> teoriens politiske projekt,<br />
nemlig destabilis<strong>er</strong>ingen af køn <strong>og</strong><br />
seksualitet?<br />
En kort introduktion til Transgend<strong>er</strong> Theory i relation til<br />
Que<strong>er</strong> Theory<br />
Netop kønstransgression<strong>er</strong> op<strong>er</strong><strong>er</strong><strong>er</strong><br />
ofte som en que<strong>er</strong> læsnings<br />
centrale omdrejningspunkt. Det<br />
ustabile køn fortæll<strong>er</strong> n<strong>og</strong>et om<br />
seksualiteten <strong>og</strong> nedbryd<strong>er</strong> den<br />
gængse opfattelse af, <strong>hvad</strong> d<strong>er</strong> kan<br />
anses som naturlige <strong>og</strong> oprindelige<br />
identitetskategori<strong>er</strong>. D<strong>er</strong> meld<strong>er</strong><br />
sig d<strong>og</strong> et spørgsmål, når denne<br />
problematis<strong>er</strong>ing af naturalis<strong>er</strong>ede<br />
seksualitetskategori<strong>er</strong> implicit<br />
anvend<strong>er</strong> eksempl<strong>er</strong> på kønstransgression<strong>er</strong>:<br />
Er <strong>det</strong> muligt, at que<strong>er</strong><br />
læsning har <strong>det</strong> primære formål at<br />
skrive (homo)seksualitet frem som<br />
et unikt eksempel på subv<strong>er</strong>sionen<br />
af het<strong>er</strong>onormativitet, med den<br />
konsekvens at læsningen samtidig<br />
usynliggør<strong>er</strong> eksempelvis transseksualitet<br />
<strong>og</strong> transvestisme? I d<strong>er</strong>es<br />
kritik af que<strong>er</strong> teori <strong>er</strong> <strong>det</strong> netop<br />
påstanden hos ’trans’akademik<strong>er</strong>e<br />
<strong>og</strong> -aktivist<strong>er</strong>.<br />
Den seneste forskning udsprunget<br />
af que<strong>er</strong> teori <strong>er</strong> <strong>det</strong>, som på<br />
engelsk kan betegnes Transgend<strong>er</strong><br />
Theory. På sin vis står denne tilgang<br />
<strong>ikke</strong> i modsætning til que<strong>er</strong><br />
teori, men har snar<strong>er</strong>e sine rødd<strong>er</strong><br />
i denne. Netop fordi que<strong>er</strong> teori<br />
<strong>ikke</strong> udgør ét afgrænset område,<br />
men måske kan indkredses til en<br />
paraplybetegnelse for bøsse-lesbiske<br />
studi<strong>er</strong>, biseksualitet <strong>og</strong> transseksualitet,<br />
synes <strong>det</strong> unødvendigt<br />
at indsnævre endnu et særområde.<br />
Que<strong>er</strong> teori fokus<strong>er</strong><strong>er</strong> på at undgå<br />
kategoris<strong>er</strong>ing<strong>er</strong> <strong>og</strong> vil d<strong>er</strong>for denaturalis<strong>er</strong>e<br />
forståelsen af seksualitet<br />
(<strong>og</strong> køn), i modsætning til<br />
Transgend<strong>er</strong> Theory, som <strong>og</strong>så ønsk<strong>er</strong><br />
at rekonstru<strong>er</strong>e disse. Que<strong>er</strong><br />
forsk<strong>er</strong>e beskæftig<strong>er</strong> sig med<br />
und<strong>er</strong>søgelsen af seksualitet<strong>er</strong> (<strong>og</strong><br />
køn), som står udenfor den het<strong>er</strong>oseksuelle<br />
norm i et forsøg på at<br />
denaturalis<strong>er</strong>e både normen <strong>og</strong><br />
dens ’afvigelse’. Det <strong>er</strong> d<strong>er</strong>for centralt<br />
at undgå essentialis<strong>er</strong>ende<br />
begreb<strong>er</strong>. I den henseende har<br />
or<strong>det</strong> que<strong>er</strong> en væsentlig betydning.<br />
På engelsk <strong>er</strong> que<strong>er</strong> oprindeligt<br />
et stærkt nedsættende ord for<br />
homoseksualitet, men homoseksuelle<br />
bevægels<strong>er</strong> har taget or<strong>det</strong> til<br />
sig <strong>og</strong> reartikul<strong>er</strong>et <strong>det</strong> til egen fordel<br />
for således at give <strong>det</strong> en ny,<br />
Med venlig tilladelse af Mini Trans a/s<br />
positiv mening. Samtidig betyd<strong>er</strong><br />
or<strong>det</strong> <strong>og</strong>så mærkelig, und<strong>er</strong>lig,<br />
excentrisk <strong>og</strong> suspekt, hvilket af<br />
que<strong>er</strong> teoretik<strong>er</strong>e und<strong>er</strong>streges i<br />
opfattelsen af seksualitet som en<br />
modsætningsfyldt, social <strong>og</strong> diskursiv<br />
konstruktion, man <strong>ikke</strong> kan<br />
afdække en objektiv sandhed om.<br />
(Homo)seksualitet fung<strong>er</strong><strong>er</strong> i que<strong>er</strong><br />
teori således som en slags epistemol<strong>og</strong>isk<br />
trickst<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> kan<br />
fastlægges, <strong>og</strong> bliv<strong>er</strong> ofte iscenesat<br />
som et dekonstruktivt element, d<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> i stand til at problematis<strong>er</strong>e den<br />
hegemoniske orden.
Hvad <strong>er</strong> k<strong>er</strong>nen i Transgend<strong>er</strong><br />
Theory?<br />
De fleste ’trans’akademik<strong>er</strong>e <strong>og</strong><br />
aktivist<strong>er</strong> ans<strong>er</strong> sig som en del af<br />
que<strong>er</strong> teori, men ønsk<strong>er</strong> at påpege<br />
de specif<strong>ikke</strong> forskelle fra que<strong>er</strong><br />
teori, som netop begræns<strong>er</strong> dennes<br />
forståelse af kønstransgression<strong>er</strong>.<br />
De væsentlige forskelle ligg<strong>er</strong> h<strong>er</strong> i<br />
opfattelsen af kategori<strong>er</strong>ne <strong>er</strong>faring,<br />
subjektivitet <strong>og</strong> kropsliggørelse.<br />
Ifølge ’trans’akademik<strong>er</strong>e <strong>og</strong><br />
aktivist<strong>er</strong> gør que<strong>er</strong> teoris dekonstruktive<br />
fokus <strong>og</strong> antiessentialisme<br />
<strong>det</strong> vanskeligt at analys<strong>er</strong>e<br />
netop disse størrels<strong>er</strong>. Dele af<br />
que<strong>er</strong> teorien kritis<strong>er</strong>es d<strong>er</strong>for for<br />
at ville trække studiet af seksuali-<br />
tet bort fra kønsstudiet, således at<br />
seksualitet bliv<strong>er</strong> til que<strong>er</strong>s særegne<br />
område, <strong>og</strong> køn til feminismens<br />
traditionelle und<strong>er</strong>søgelsesobjekt.<br />
Transseksualitet kan d<strong>er</strong>imod <strong>ikke</strong><br />
forstås ved en strategisk adskillelse<br />
af disse kategori<strong>er</strong>, ell<strong>er</strong> ved at<br />
blive reduc<strong>er</strong>et til et udtryk for<br />
homoseksualitet.<br />
Disse problematis<strong>er</strong>ing<strong>er</strong> af<br />
que<strong>er</strong> teori udgør k<strong>er</strong>nen i, <strong>hvad</strong><br />
d<strong>er</strong> har udviklet sig til<br />
Transgend<strong>er</strong> Theory. Gennem en<br />
analyse af fl<strong>er</strong>e af que<strong>er</strong> teoriens<br />
k<strong>er</strong>neteoretik<strong>er</strong>e hævd<strong>er</strong> en<br />
’trans’akademik<strong>er</strong> som Jay Pross<strong>er</strong>,<br />
at kønstransgression<strong>er</strong> i que<strong>er</strong><br />
teori fung<strong>er</strong><strong>er</strong> som de und<strong>er</strong>liggende<br />
figur<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> muliggør hele analysen<br />
af que<strong>er</strong> seksualitet.<br />
Hun/han skriv<strong>er</strong> i »Second Skins«<br />
(1998) således: »In short, in retrospect,<br />
transgend<strong>er</strong> gend<strong>er</strong> appears<br />
as the most crucial sign of que<strong>er</strong><br />
sexuality’s aptly skewed point of<br />
entry into the academy.« Analysen<br />
af kønstransgression<strong>er</strong> fung<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong>for som argumentet for en ny<br />
teori om seksualitet <strong>og</strong> grundlægg<strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong>med que<strong>er</strong> tankegang.<br />
På den måde bliv<strong>er</strong> <strong>det</strong> meget<br />
vanskeligt for que<strong>er</strong> teoretik<strong>er</strong>e<br />
<strong>ikke</strong> at komme til at anvende<br />
transseksuelle udtryk udelukkende<br />
som vehikel for studiet af<br />
(homo)seksualitet. Pross<strong>er</strong> ønsk<strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong>imod at udvikle en ’trans’teori,<br />
som kan forholde sig til div<strong>er</strong>se<br />
kønstransgression<strong>er</strong> netop som<br />
størrels<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> i egen ret kræv<strong>er</strong> en<br />
specifik analyse. Måden, som<br />
Pross<strong>er</strong> komm<strong>er</strong> frem til denne på,<br />
<strong>er</strong> via en kritik af que<strong>er</strong> teoriens<br />
udgangspunkt<strong>er</strong>, eksemplific<strong>er</strong>et<br />
ved Judith Butl<strong>er</strong> <strong>og</strong> Eve Sedgwick.<br />
’Trans’narrativitet <strong>og</strong> que<strong>er</strong> p<strong>er</strong>formativitet<br />
Både Butl<strong>er</strong> <strong>og</strong> Sedgwick argument<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
i 1990 (i henholdsvis »Gend<strong>er</strong><br />
Trouble« <strong>og</strong> »Epistemol<strong>og</strong>y of<br />
the Closet«) for, at feminismen i<br />
sin traditionelle form <strong>ikke</strong> <strong>er</strong><br />
udstyret til at analys<strong>er</strong>e (homo)seksualitet,<br />
da feminisme fokus<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
på forståelsen af køn som en<br />
fast identitet <strong>og</strong> således har svært<br />
ved at forstå praksiss<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> und<strong>er</strong>min<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
idéen om køn (<strong>og</strong> seksualitet)<br />
som en essentiel k<strong>er</strong>ne.<br />
Krit<strong>ikke</strong>n eksemplific<strong>er</strong>es via de<br />
udfordring<strong>er</strong> til feminismen, som<br />
udspill<strong>er</strong> sig i homoseksuelle subkultur<strong>er</strong>s<br />
leg med kønsidentitet<strong>er</strong>.<br />
Butl<strong>er</strong>s velkendte analyse af drag<br />
p<strong>er</strong>formances <strong>og</strong> Sedgwicks eksempl<strong>er</strong><br />
på James Dean <strong>og</strong> Marlene<br />
Dietrich som ikon<strong>er</strong> for henholdsvis<br />
lesbiske <strong>og</strong> bøss<strong>er</strong>, <strong>er</strong> et<br />
eksempel på kønsov<strong>er</strong>skridende<br />
identifikation<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> ses som que<strong>er</strong><br />
udtryk.<br />
I Pross<strong>er</strong>s kritik bliv<strong>er</strong> <strong>det</strong> netop<br />
disse ’trans’figuration<strong>er</strong>, d<strong>er</strong><br />
muliggør en ny teori om seksualitet,<br />
men samtidig <strong>det</strong> som <strong>og</strong>så<br />
medfør<strong>er</strong>, at transseksualitet i sin<br />
que<strong>er</strong> udformning mist<strong>er</strong> sin specificitet.<br />
Pointen hos Pross<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
nemlig, at den transseksuelle narrativitet<br />
<strong>ikke</strong> kan reduc<strong>er</strong>es til<br />
que<strong>er</strong> p<strong>er</strong>formativitet, <strong>og</strong> at effekten<br />
af Butl<strong>er</strong>s læsning<strong>er</strong> af drag<br />
p<strong>er</strong>formances i både »Gend<strong>er</strong><br />
Trouble« <strong>og</strong> »Bodies That Matt<strong>er</strong>«<br />
(1993) <strong>er</strong> at gøre ’trans’begæret<br />
eft<strong>er</strong> legitimitet både reaktionært<br />
<strong>og</strong> uforståeligt. Den transseksuelle<br />
narration <strong>er</strong> en identitetskonstitu<strong>er</strong>ende<br />
fortælling, mens que<strong>er</strong> p<strong>er</strong>formativitet<br />
medvirk<strong>er</strong> til at ’afsløre’,<br />
at identitet aldrig fuldt ud<br />
kan <strong>det</strong><strong>er</strong>min<strong>er</strong>es, <strong>og</strong> at idéen om<br />
kønnet som en fast størrelse <strong>er</strong> en<br />
fiktion. Kønsskifteplottet forsøg<strong>er</strong><br />
at etabl<strong>er</strong>e køn som en ganske<br />
uproblematisk identitetskategori,<br />
samtidig med at selve <strong>det</strong> narrative<br />
forløb (fra kvinde til mand ell<strong>er</strong><br />
vice v<strong>er</strong>sa) nedbryd<strong>er</strong> sig selv <strong>og</strong><br />
d<strong>er</strong>ved vis<strong>er</strong>, at køn kan skabes på<br />
mange måd<strong>er</strong>.<br />
Dette paradoks <strong>er</strong> ken<strong>det</strong>egnende<br />
for transseksuel subjektivitet.<br />
’Trans’akademik<strong>er</strong>e <strong>og</strong> aktivist<strong>er</strong><br />
plac<strong>er</strong><strong>er</strong> sig i denne henseende<br />
som en del af den que<strong>er</strong> bølge,<br />
men skriv<strong>er</strong> sig <strong>og</strong>så samtidig, <strong>og</strong><br />
ofte på paradoksal vis, op imod<br />
den.<br />
Paradokset i Transgend<strong>er</strong> Theory<br />
Transgend<strong>er</strong> Theory forsøg<strong>er</strong> sig<br />
nemlig udi <strong>det</strong> umulige; at dekonstru<strong>er</strong>e<br />
<strong>og</strong> rekonstru<strong>er</strong>e køn (<strong>og</strong><br />
seksualitet) i én <strong>og</strong> samme<br />
manøvre. Transseksuel subjektivitet<br />
udstill<strong>er</strong> splittelsen mellem at<br />
være <strong>og</strong> blive til, hvilket især<br />
komm<strong>er</strong> til udtryk i narrativ<strong>er</strong> om<br />
kønsskifteprocessen. Pross<strong>er</strong><br />
beskæftig<strong>er</strong> sig h<strong>er</strong> med de føromtalte,<br />
problematiske størrels<strong>er</strong> subjektivitet,<br />
<strong>er</strong>faring <strong>og</strong> kropsliggørelse<br />
<strong>og</strong> analys<strong>er</strong><strong>er</strong> således,<br />
hvordan transseksuelle autobi<strong>og</strong>rafi<strong>er</strong><br />
fremskriv<strong>er</strong> paradokset mellem<br />
tilværelse <strong>og</strong> tilbliven <strong>og</strong><br />
karakt<strong>er</strong>is<strong>er</strong><strong>er</strong> d<strong>er</strong>med den transseksuelle<br />
narrativitet som forskellig<br />
fra que<strong>er</strong> p<strong>er</strong>formativitet.<br />
Den identitetsskabende historie<br />
om at skifte køn <strong>er</strong> slutningen på<br />
den transseksuelle fortælling (en<br />
fortælling som sig<strong>er</strong>: se! jeg <strong>er</strong> blevet<br />
den, jeg altid ind<strong>er</strong>st inde har<br />
været), mens samme narrativ<br />
(inden for que<strong>er</strong> teori) blot mark<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
starten på que<strong>er</strong> p<strong>er</strong>formativitet:<br />
nemlig muligheden for at<br />
begynde en kritik af het<strong>er</strong>onormative<br />
kønsopfattels<strong>er</strong>. Pross<strong>er</strong> vil<br />
med sin analyse af ’trans’narrativitet<br />
påpege, at denne i kraft af sine<br />
modsætning<strong>er</strong> faktisk <strong>og</strong>så kan<br />
siges at have et subv<strong>er</strong>sivt potentiale,<br />
<strong>og</strong> <strong>ikke</strong> blot <strong>er</strong> en repetition af<br />
de normative opfattels<strong>er</strong> af køn.<br />
Et gennemgående træk for konstruktionen<br />
af transseksuel identitet<br />
<strong>er</strong> den klassiske historie om at<br />
være født i den fork<strong>er</strong>te krop <strong>og</strong><br />
ind<strong>er</strong>st inde i virkeligheden være<br />
en anden end <strong>det</strong>, de ydre attributt<strong>er</strong><br />
vis<strong>er</strong>: altså en mand fanget i en<br />
kvindes krop ell<strong>er</strong> omvendt.<br />
Denne narrativ, som gennemsyr<strong>er</strong><br />
transseksuelle autobi<strong>og</strong>rafi<strong>er</strong>, <strong>er</strong><br />
netop årsagen til que<strong>er</strong> teoriens<br />
ofte lidt nedsættende holdning<br />
ov<strong>er</strong> for transseksuel subjektivitet,<br />
da en sådan forståelse synes at<br />
bekræfte både et strengt kønspolaris<strong>er</strong>et<br />
system samt en essentialistisk<br />
kønsopfattelse.<br />
Paradoks<strong>er</strong>ne i den transseksuelle<br />
narrativ <strong>er</strong> altså selvindlysen-<br />
(stand in)<br />
de. På den ene side bekræft<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
naturalis<strong>er</strong><strong>er</strong> den en het<strong>er</strong>onormativ<br />
kønsopfattelse, mens selve fortællingen<br />
om at skifte køn (<strong>og</strong> den<br />
transseksuelle subjektivitet, som<br />
bliv<strong>er</strong> resultatet h<strong>er</strong>af) på den<br />
anden side destabilis<strong>er</strong><strong>er</strong> opfattelsen<br />
af kønnet som en uforand<strong>er</strong>lig,<br />
naturgiven kendsg<strong>er</strong>ning. Begge<br />
forståels<strong>er</strong> inkorpor<strong>er</strong>es i transseksualitet.<br />
Man kan således betragte<br />
’trans’teori som en tilgang, d<strong>er</strong><br />
prøv<strong>er</strong> at imødekomme <strong>det</strong>te paradoks,<br />
<strong>og</strong> arbejde et sted midt imellem<br />
essentialisme <strong>og</strong> konstruktionisme.<br />
’Trans’teori som splittelse<br />
Transgend<strong>er</strong> Theory <strong>er</strong> altså <strong>ikke</strong><br />
en fastlagt disciplin. Den udgør<br />
snar<strong>er</strong>e en splittelse mellem, <strong>hvad</strong><br />
d<strong>er</strong> i en forsimplet v<strong>er</strong>sion kan<br />
defin<strong>er</strong>es som en essentialistisk<br />
(traditionel) <strong>og</strong> konstruktionistisk<br />
(postmod<strong>er</strong>ne) opfattelse af kønskategori<strong>er</strong>.<br />
Den anglo-am<strong>er</strong>ikanske<br />
opdeling af køn i en ’sex/gend<strong>er</strong>’<br />
dikotomi <strong>er</strong> central for denne<br />
splittelse, d<strong>er</strong> i modsætning til i<br />
que<strong>er</strong> teori <strong>ikke</strong> søges ophævet,<br />
men bliv<strong>er</strong> bevaret som et paradoksalt<br />
omdrejningspunkt. Fl<strong>er</strong>e<br />
’trans’akademik<strong>er</strong>e <strong>og</strong> aktivist<strong>er</strong><br />
arbejd<strong>er</strong> således med en forståelse<br />
af køn som både en biol<strong>og</strong>isk <strong>og</strong><br />
socialt, kulturelt <strong>det</strong><strong>er</strong>min<strong>er</strong>et<br />
størrelse, mens andre op<strong>er</strong><strong>er</strong><strong>er</strong><br />
med en opfattelse af køn som en<br />
størrelse, d<strong>er</strong> kan opløses m<strong>er</strong>e<br />
ell<strong>er</strong> mindre.<br />
Spændingsfeltet mellem <strong>det</strong><strong>er</strong>mination<br />
<strong>og</strong> frigørelse, essentialisme<br />
<strong>og</strong> konstruktionisme <strong>er</strong> konstitutivt<br />
for ’trans’teori. De m<strong>er</strong>e ’forsigtige’<br />
’trans’akademik<strong>er</strong>e <strong>og</strong> aktivist<strong>er</strong><br />
fokus<strong>er</strong><strong>er</strong> på denne balancegang<br />
<strong>og</strong> ønsk<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> at afvise<br />
essentialisme som sådan, men snar<strong>er</strong>e<br />
at <strong>er</strong>statte den med en metodik,<br />
d<strong>er</strong> kan forholde sig til forskelle<br />
<strong>og</strong> specificitet uden at forstå<br />
dem som enten k<strong>er</strong>n<strong>er</strong> ell<strong>er</strong> konstrukt<strong>er</strong>,<br />
men som både-<strong>og</strong>. Som<br />
Marjorie Garb<strong>er</strong> i »Vested Int<strong>er</strong>ests«<br />
(1992) skriv<strong>er</strong>:<br />
The phenomenon of transexualism<br />
is both a confirmation of the<br />
constructedness of gend<strong>er</strong> and a<br />
secondary recourse to essentialism<br />
— or, to put it a slightly diff<strong>er</strong>ent<br />
way, transexualism demonstrates<br />
that essentialism is a cultural construction.<br />
Denne prekære position<strong>er</strong>ing gør<br />
<strong>det</strong> vanskeligt at få hold på, hvordan<br />
transseksualitet egentlig kan<br />
fortsættes næste side<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 47
(stand in)<br />
fortsat fra forrige side<br />
forstås. Enten opfattes kun <strong>det</strong><br />
subv<strong>er</strong>sive aspekt i en que<strong>er</strong> forståelse<br />
af kønstransgression <strong>og</strong><br />
<strong>det</strong>te forstås blot som figurativt for<br />
<strong>det</strong> que<strong>er</strong>, ell<strong>er</strong> <strong>og</strong>så anskues transseksualitet,<br />
i traditionelle feministiske<br />
læsning<strong>er</strong>, som en effekt af<br />
patriarkalske kønsnorm<strong>er</strong> <strong>og</strong> medicinske,<br />
psykopatol<strong>og</strong>is<strong>er</strong>ende diskurs<strong>er</strong>.<br />
Kate More betegn<strong>er</strong> i<br />
»Reclaiming Gend<strong>er</strong>s« (1999) således<br />
transseksualitet som »A testcase<br />
for feminism and an end-case<br />
for Que<strong>er</strong> Theory«.<br />
Essentialisme i gåseøjne<br />
At transseksualitet <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> en<br />
størrelse, som <strong>er</strong> nem at begribe,<br />
illustr<strong>er</strong><strong>er</strong> ’trans’teori<strong>er</strong>ne faktisk<br />
<strong>og</strong>så i sig selv. ’Trans’akademik<strong>er</strong>e<br />
<strong>og</strong> aktivist<strong>er</strong> del<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> den samme<br />
holdning i forståelsen af forskellige<br />
’trans’praksiss<strong>er</strong> <strong>og</strong> udtryk.<br />
Dette demonstr<strong>er</strong>es i debatten om,<br />
hvorvidt man skal bruge t<strong>er</strong>men<br />
transgend<strong>er</strong> ell<strong>er</strong> transsexuality til<br />
at beskrive forskellige kønstransgression<strong>er</strong><br />
(jf. min indledende ordforklaring).<br />
Tilhæng<strong>er</strong>e af betegnelsen<br />
transgend<strong>er</strong> kan defin<strong>er</strong>es som de<br />
postmod<strong>er</strong>ne ’trans’teoretik<strong>er</strong>e,<br />
d<strong>er</strong> egentlig <strong>og</strong>så i en vis grad kan<br />
betegnes som que<strong>er</strong> (p<strong>er</strong>formancekunstn<strong>er</strong>ne<br />
Kate Bornstein <strong>og</strong><br />
cyb<strong>er</strong>teoretik<strong>er</strong>en Sandy Stone tilhør<strong>er</strong><br />
denne gruppe), mens de,<br />
som imidl<strong>er</strong>tid anvend<strong>er</strong> begge<br />
betegnels<strong>er</strong>, fokus<strong>er</strong><strong>er</strong> på den specif<strong>ikke</strong><br />
transseksuelle historie <strong>og</strong><br />
subjektivitet, d<strong>er</strong> ov<strong>er</strong>lapp<strong>er</strong>, men<br />
<strong>og</strong>så anskues som forskellig fra <strong>det</strong><br />
que<strong>er</strong>. Navne som Leslie Feinb<strong>er</strong>g,<br />
Pat Califia <strong>og</strong> Jay Pross<strong>er</strong> <strong>er</strong> f.eks.<br />
eksponent<strong>er</strong> for denne holdning.<br />
Hvis man kan betegne que<strong>er</strong><br />
teori i alle dens afskygning<strong>er</strong> som<br />
en teori med <strong>det</strong> ov<strong>er</strong>ordnede mål<br />
at sætte identitetskategori<strong>er</strong> til<br />
debat — <strong>og</strong> altså sætte gåseøjne<br />
om essens — så adskill<strong>er</strong><br />
’trans’teori sig fra <strong>det</strong>te ved netop<br />
at befinde sig i grænsefladen mellem<br />
essentialisme <strong>og</strong> konstruktionisme<br />
ell<strong>er</strong> identitetspolitik <strong>og</strong><br />
anti-identitetspolitik, samt ved at<br />
turde beskæftige sig med <strong>er</strong>faring<br />
<strong>og</strong> (kropslig) subjektivitet som<br />
meningsproduc<strong>er</strong>ende element<strong>er</strong> i<br />
identitetsdannelsen. Man kan sige,<br />
at ’trans’teori i ste<strong>det</strong> sætt<strong>er</strong> essentialisme<br />
i gåseøjne.<br />
Case: Transseksuelle<br />
selvbi<strong>og</strong>rafi<strong>er</strong><br />
Årsagen til, at transgend<strong>er</strong><br />
bevægels<strong>er</strong>ne i USA <strong>og</strong> England<br />
har kunne mark<strong>er</strong>e sig særskilt fra<br />
48<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
que<strong>er</strong> bevægels<strong>er</strong>ne <strong>er</strong>, på paradoksal<br />
vis, at que<strong>er</strong> teorien har<br />
muliggjort et m<strong>er</strong>e dybdegående<br />
studie af kønstransgression<strong>er</strong>. Via<br />
publikation<strong>er</strong> af værk<strong>er</strong> om emnet<br />
inden for en humanistisk forskningstradition<br />
— ofte med udgangspunkt<br />
i kulturstudi<strong>er</strong> — har<br />
’trans’akademik<strong>er</strong>e <strong>og</strong> aktivist<strong>er</strong><br />
søgt at gøre op med den medicinske<br />
diskurs’ psykopatol<strong>og</strong>is<strong>er</strong>ing<br />
af transseksualitet. De har ligeledes<br />
villet foranstalte et studieområde,<br />
som på egne præmiss<strong>er</strong> kan<br />
analys<strong>er</strong>e de mange forskelligartede<br />
form<strong>er</strong> for kønstransgression. I<br />
en dansk sammenhæng <strong>er</strong> que<strong>er</strong><br />
teori først nu ved at komme på<br />
banen som en akademisk ’metode’,<br />
<strong>og</strong> d<strong>er</strong>for kan man forestille<br />
sig, at forskning inden for transseksualitet<br />
med et an<strong>det</strong> tankegods<br />
end psykoanalysen <strong>og</strong> medicinens<br />
først for alvor komm<strong>er</strong> på tale, når<br />
(ell<strong>er</strong> hvis) que<strong>er</strong> teori vind<strong>er</strong> indpas.<br />
De første danske bidrag til<br />
transgend<strong>er</strong> studi<strong>er</strong> kunne eventuelt<br />
følge i Pross<strong>er</strong>s fodspor <strong>og</strong><br />
begynde med en analyse af transseksuelle<br />
autobi<strong>og</strong>rafi<strong>er</strong>.<br />
Danmark har faktisk en af<br />
historiens tidlige dokument<strong>er</strong> om<br />
kønsskifteop<strong>er</strong>ation i Lili Elbes<br />
memoir<strong>er</strong> »Fra mand til kvinde«<br />
(1931) <strong>og</strong> <strong>og</strong>så historien om<br />
Christine Jorgensen (en af de mest<br />
velkendte sk<strong>ikke</strong>ls<strong>er</strong> i ’trans’historien),<br />
som udgav en autobi<strong>og</strong>rafi<br />
om sit kønsskifte i 1967, kan relat<strong>er</strong>es<br />
til en dansk kontekst.<br />
Analys<strong>er</strong> af kvinde til mand auto-<br />
bi<strong>og</strong>rafi<strong>er</strong> vil ligeledes kunne bringe<br />
n<strong>og</strong>le int<strong>er</strong>essante p<strong>er</strong>spektiv<strong>er</strong><br />
i spil, fordi man d<strong>er</strong> kan und<strong>er</strong>søge,<br />
hvordan konstruktionen af<br />
femininitet <strong>og</strong> maskulinitet adskill<strong>er</strong><br />
sig fra hinanden. Er <strong>det</strong> muligt,<br />
at bestemte ’trans’ karakt<strong>er</strong>istika<br />
kan udledes af et sådant studie, <strong>og</strong><br />
kan man med disse i baghove<strong>det</strong><br />
således læse andre typ<strong>er</strong> tekst<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
fremskrive transseksuelle tema<strong>er</strong>?<br />
Pross<strong>er</strong> anvend<strong>er</strong> sine analys<strong>er</strong> til<br />
at udlede et transseksuelt genrebegreb;<br />
’trans’genre defin<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
hun/han <strong>det</strong> som. Det centrale for<br />
<strong>det</strong>te begreb <strong>er</strong> ’trans’narrativitetens<br />
paradoks: at demonstr<strong>er</strong>e,<br />
hvordan man <strong>er</strong> blevet n<strong>og</strong>et, man<br />
i virkeligheden har været hele<br />
tiden. Yd<strong>er</strong>m<strong>er</strong>e karakt<strong>er</strong>is<strong>er</strong>es stilen<br />
som fragment<strong>er</strong>et <strong>og</strong> hybridis<strong>er</strong>et;<br />
en stil, d<strong>er</strong> ved sin blanding af<br />
forskellige genr<strong>er</strong> skab<strong>er</strong> en tekstlig<br />
position som værende midt<br />
imellem. Eksempl<strong>er</strong> på <strong>det</strong>te <strong>er</strong><br />
den tidlig<strong>er</strong>e omtalte Leslie<br />
Feinb<strong>er</strong>gs »Stone Butch Blues«<br />
(1993), d<strong>er</strong> som en fiktionel autobi<strong>og</strong>rafi<br />
plac<strong>er</strong><strong>er</strong> sig som hv<strong>er</strong>ken<br />
en roman ell<strong>er</strong> en autobi<strong>og</strong>rafi.<br />
Teksten produc<strong>er</strong><strong>er</strong> en ’trans’genre<br />
<strong>og</strong> befind<strong>er</strong> sig imellem genr<strong>er</strong>ne,<br />
ligesom dens hovedp<strong>er</strong>son befind<strong>er</strong><br />
sig imellem kønnene. Også<br />
Lili Elbes memoir<strong>er</strong> kan betegnes<br />
som fiktionel autobi<strong>og</strong>rafi i en<br />
fragment<strong>er</strong>et stil.<br />
Pross<strong>er</strong> argument<strong>er</strong><strong>er</strong> for, at<br />
denne æstetik netop eksemplific<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
den transseksuelles subjektivitets<br />
paradoks; ønsket om at ville<br />
skabe et tilhørsforhold til <strong>det</strong> køn,<br />
man føl<strong>er</strong> man <strong>er</strong>, men som man<br />
aldrig fuldt ud kan blive, både<br />
fordi <strong>det</strong> <strong>er</strong> d<strong>er</strong> ingen, som kan, <strong>og</strong><br />
fordi selve den transseksuelle narrativ<br />
jo netop afslør<strong>er</strong> sit subjekt<br />
som én, for hvem oprindelsen <strong>ikke</strong><br />
stemm<strong>er</strong> ov<strong>er</strong>ens med slutresultatet.<br />
En analyse af begrebet ’trans’genre<br />
vis<strong>er</strong> sig altså som en mulig<br />
tilgang til transgend<strong>er</strong> studi<strong>er</strong>.<br />
Genlæse que<strong>er</strong> kanon?<br />
En anden mulighed (<strong>og</strong>så påpeget<br />
af Pross<strong>er</strong>) <strong>er</strong>, ironisk nok, at genlæse<br />
que<strong>er</strong> læsning<strong>er</strong> <strong>og</strong> tekst<strong>er</strong>.<br />
Que<strong>er</strong> teori <strong>er</strong> i færd med en ’que-<br />
<strong>er</strong>ing the canon’ <strong>og</strong> har anvendt<br />
kønstransgressionen som en figur<br />
til at påpege het<strong>er</strong>onormativitetens<br />
spæn<strong>det</strong>røje. Pross<strong>er</strong>s politiske<br />
projekt <strong>er</strong> at geninvest<strong>er</strong>e den<br />
transkønnede figur med hele dens<br />
specif<strong>ikke</strong> historie <strong>og</strong> kontekst. En<br />
genlæsning af que<strong>er</strong> kanon kan<br />
muliggøre en analyse af kønstransgression<strong>er</strong><br />
som an<strong>det</strong> end eksempl<strong>er</strong><br />
på, <strong>og</strong> sammenligning med<br />
homoseksualitet, men stadigvæk<br />
med sin egen distinkte historie —<br />
både knyttet til homoseksualitet,<br />
men sandelig <strong>og</strong>så forskellig fra<br />
denne. En roman som Radclyffe<br />
Halls »Ensomhedens brønd«<br />
(1928) kan således genlæses som<br />
et eksempel på kønslig inv<strong>er</strong>sion,<br />
på problematisk <strong>og</strong> pinefuld<br />
’trans’kropsliggørelse <strong>og</strong> subjektivitet,<br />
snar<strong>er</strong>e end den må forstås<br />
som en lesbisk klassik<strong>er</strong>. At sexol<strong>og</strong>iens<br />
begreb om kønslig inv<strong>er</strong>sion<br />
<strong>ikke</strong> blot fung<strong>er</strong>ede som en forklaringsmodel<br />
for homoseksualitet,<br />
men som en måde at forstå<br />
mange forskelligartede udtryk for<br />
transseksualitet, argument<strong>er</strong><br />
Pross<strong>er</strong> i den henseende for.<br />
Med <strong>det</strong>te i baghove<strong>det</strong> opstår<br />
en rig<strong>er</strong>e mulighed af læsning<strong>er</strong><br />
lige pludselig. Transgend<strong>er</strong> studi<strong>er</strong><br />
kan således beskæftige sig med<br />
an<strong>det</strong> end at læse autobi<strong>og</strong>rafi<strong>er</strong>,<br />
hvis man <strong>og</strong>så giv<strong>er</strong> sig i kast med<br />
litt<strong>er</strong>ære (gen)læsning<strong>er</strong> af que<strong>er</strong><br />
fortolkning<strong>er</strong>. Hvad vil en<br />
’trans’læsning som en parasit på<br />
que<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> jo all<strong>er</strong>ede i forvejen<br />
snylt<strong>er</strong> på værten, bringe af ov<strong>er</strong>raskende<br />
mulighed<strong>er</strong>? H. C.<br />
And<strong>er</strong>sens »Den lille havfrue«<br />
byd<strong>er</strong> sig til for en ’trans’læsning,<br />
ligesom H<strong>er</strong>man Bangs novelle<br />
»Franz Pand<strong>er</strong>« kreds<strong>er</strong> om umulige<br />
kønsidentifikation<strong>er</strong>.<br />
Udfordring til danske que<strong>er</strong>forsk<strong>er</strong>e<br />
I en dansk sammenhæng <strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
nok op til que<strong>er</strong> forsk<strong>er</strong>e at tage de<br />
udfordring<strong>er</strong> i’trans’teorien op, da<br />
<strong>det</strong> vel <strong>er</strong> usandsynligt, at d<strong>er</strong> i<br />
nærmeste fremtid ville kunne<br />
udvikle sig et sådant studie. Dette<br />
især, når man medtænk<strong>er</strong> den<br />
gen<strong>er</strong>elle mangel på en synlig<br />
dansk ’trans’aktivisme, samt den<br />
almene mistro ov<strong>er</strong> for teori<strong>er</strong>, d<strong>er</strong><br />
beskæftig<strong>er</strong> sig med køn <strong>og</strong> seksualitet.<br />
Men muligheden <strong>er</strong> d<strong>er</strong> i<br />
hv<strong>er</strong>t fald. Kun fremtiden vil vise,<br />
hvilke ’trans’figuration<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> kan<br />
tage form <strong>og</strong> kile sig ind i både<br />
læsestrategi<strong>er</strong> <strong>og</strong> teori<strong>er</strong> med køn<br />
(<strong>og</strong> seksualitet) som centrum.<br />
Kate Bornstein »Gend<strong>er</strong> Outlaw«<br />
(1994)<br />
Pat Califia »Sex Changes« (1997)<br />
Richard Ekins & Dave King<br />
»Blending Gend<strong>er</strong>s« (1996)<br />
Leslie Feinb<strong>er</strong>g »Transgend<strong>er</strong><br />
Warriors« (1996)<br />
Kate More & Stephen Whittle<br />
»Reclaiming Gend<strong>er</strong>s« (1999)<br />
Jay Pross<strong>er</strong> »Second Skins« (1998)<br />
Bonnie C. Barr (f. 1975), stud.<br />
mag. i Dansk <strong>og</strong> Køn & Kultur ved<br />
Syddansk Univ<strong>er</strong>sitet. Bor i<br />
Odense <strong>og</strong> <strong>er</strong> bestyrelsesmedlem<br />
af lokalforeningen for kønsforskning<br />
i Danmark samt co-anmeldelsesredaktør<br />
for tidsskriftet<br />
»Kvind<strong>er</strong>, Køn <strong>og</strong> Forskning«
Div<strong>er</strong>sitet<br />
Lovende smagsprøv<strong>er</strong> fra Forfatt<strong>er</strong>skolens<br />
årgang 2003<br />
Forfatt<strong>er</strong>skolens afgangsantol<strong>og</strong>i<br />
120 sid<strong>er</strong>, 129 kr.<br />
Basilisk<br />
Anmeldt af<br />
Mads Rosendahl Thomsen<br />
En af kvalitet<strong>er</strong>ne, men <strong>ikke</strong> den<br />
eneste som <strong>det</strong> vil fremgå, ved<br />
samlet at præsent<strong>er</strong>e de seks dimittend<strong>er</strong><br />
fra Forfatt<strong>er</strong>skolens<br />
årgang 2003, <strong>er</strong>, at den lejlighedsvise<br />
snak om skolens ensretning af<br />
forfatt<strong>er</strong>talent<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> får meget<br />
opbakning ved en udgivelse som<br />
denne. De seks forfatt<strong>er</strong>e, to kvind<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> fire mænd, grupp<strong>er</strong><strong>er</strong> sig<br />
d<strong>og</strong> formelt i tre lige store (små)<br />
grupp<strong>er</strong>: to m<strong>er</strong>e traditionelle pro-<br />
saist<strong>er</strong>, to fragment<strong>er</strong>ende, legende<br />
prosaist<strong>er</strong> <strong>og</strong> endelig to d<strong>er</strong> skriv<strong>er</strong><br />
med løs bagkant, henholdsvis<br />
digte <strong>og</strong> konceptuelle stykk<strong>er</strong>.<br />
De fragment<strong>er</strong>ende <strong>og</strong> legende<br />
prosaist<strong>er</strong>, Mads Eslund <strong>og</strong> Palle<br />
Sigsgaard, har mass<strong>er</strong> af ide<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
drive i d<strong>er</strong>es tekst<strong>er</strong>, men står for<br />
mig alligevel som antol<strong>og</strong>iens svageste<br />
bidrag, fordi d<strong>er</strong>es tekst<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong>så demonstr<strong>er</strong><strong>er</strong> — heldigvis —<br />
at man med en fragment<strong>er</strong>et prosa<br />
fyldt med indfald <strong>og</strong> koncept<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> bare får foræret en form, d<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> kan mislykkes, sådan som en<br />
fortælling kan mislykkes. Måske <strong>er</strong><br />
pladsen i denne sammenhæng for<br />
trang til, at de kan få d<strong>er</strong>es skrift<br />
rigtigt op at køre, så at sige.<br />
De m<strong>er</strong>e traditionelle fortælle-<br />
re, Jens Jacob Toftegaard <strong>og</strong> Kristian<br />
Bang Foss, skriv<strong>er</strong> tæt omkring<br />
et stof med et godt potentiale<br />
for fascination. Toftegaard om<br />
n<strong>og</strong>et, d<strong>er</strong> mind<strong>er</strong> om selvoplevede<br />
hændels<strong>er</strong> i kommunistiske<br />
pion<strong>er</strong>lejre i halvfj<strong>er</strong>ds<strong>er</strong>ne i<br />
Sovjetunionen. De konkrete hændels<strong>er</strong><br />
i <strong>det</strong>te und<strong>er</strong>lige univ<strong>er</strong>s af<br />
ritual<strong>er</strong> <strong>og</strong> kontrol med alle datidens<br />
bipolære spænding<strong>er</strong> in<br />
mente skrives fint frem med hovedvægten<br />
på genfortælling, men<br />
<strong>og</strong>så med indskud hvor fortæll<strong>er</strong>en<br />
komment<strong>er</strong><strong>er</strong>, <strong>hvad</strong> han kan<br />
<strong>er</strong>indre.<br />
Bang Foss lev<strong>er</strong><strong>er</strong> et uddrag af<br />
en roman, som eft<strong>er</strong> oplysning<strong>er</strong>ne<br />
i bidragyd<strong>er</strong>listen at dømme all<strong>er</strong>ede<br />
<strong>er</strong> antaget af Gyldendal. Han<br />
skriv<strong>er</strong> stilsikk<strong>er</strong>t om en fisketur i<br />
Sv<strong>er</strong>ige. Detaljemættet <strong>og</strong> med en<br />
intens jeg-fortæll<strong>er</strong>. Uddraget <strong>er</strong><br />
stort set <strong>og</strong>så blottet for humor<br />
(men humor <strong>er</strong> naturligvis <strong>ikke</strong><br />
alt), <strong>og</strong> d<strong>er</strong> går en del, måske for<br />
meget, Hemingway i <strong>det</strong>: manden<br />
mod fiskene. Men skrive kan han.<br />
Lone Hørslev udkomm<strong>er</strong> <strong>og</strong>så<br />
med en b<strong>og</strong> på Gyldendal, hendes<br />
anden digtsamling, hvorfra antol<strong>og</strong>iens<br />
bidrag <strong>er</strong> hentet. Hun åbn<strong>er</strong><br />
Kronop<strong>er</strong> <strong>og</strong> famøs<strong>er</strong><br />
Cortazárs hv<strong>er</strong>dagslige absurditet<strong>er</strong> kan nydes i Pe<strong>er</strong> F. Bundgårds<br />
glimrende ov<strong>er</strong>sættelse<br />
Julio Cortázar<br />
Histori<strong>er</strong> om kronop<strong>er</strong> <strong>og</strong> famøs<strong>er</strong><br />
(Historias de cronopios y de<br />
famas)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Pe<strong>er</strong> F. Bundgård<br />
146 sid<strong>er</strong>, 150 kr.<br />
Basilisk<br />
Anmeldt af<br />
Rigmor Kappel Schmidt<br />
Julio Cortázar <strong>er</strong> h<strong>er</strong> til lands desværre<br />
alt for lidt ov<strong>er</strong>sat, men vi<br />
har d<strong>og</strong> samlingen med fantastiske<br />
fortælling<strong>er</strong> »Den tabte himmel«.<br />
Imidl<strong>er</strong>tid kan Cortázar i sin fantastik<br />
af <strong>og</strong> til skride ov<strong>er</strong> i den groteske<br />
realisme for diskret at udstille<br />
den småborg<strong>er</strong>lige familie.<br />
Skrid<strong>er</strong> han endnu m<strong>er</strong>e ud i grotesken,<br />
nærm<strong>er</strong> han sig den absurde<br />
litt<strong>er</strong>atur. Det sk<strong>er</strong> på h<strong>er</strong>ligste<br />
vis i fortællesamlingen »Histori<strong>er</strong><br />
om kronop<strong>er</strong> <strong>og</strong> famøs<strong>er</strong>« fra 1962,<br />
<strong>og</strong> all<strong>er</strong>ede h<strong>er</strong> lægg<strong>er</strong> man mærke<br />
til den und<strong>er</strong>fundige ov<strong>er</strong>sætt<strong>er</strong>,<br />
Pe<strong>er</strong> Bundgård.<br />
Selv hold<strong>er</strong> jeg mest af de tekst<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> lægg<strong>er</strong> sig tæt op ad en<br />
automatis<strong>er</strong>et handling, d<strong>er</strong> d<strong>er</strong>næst<br />
beskrives netop så minutiøst,<br />
som når man på et pædag<strong>og</strong>isk<br />
kursus før i tiden (<strong>og</strong> nu?) blev sat<br />
til at beskrive, hvordan man bind<strong>er</strong><br />
sit snørebånd. Først beskrives<br />
trappetrinnets mat<strong>er</strong>ialitet <strong>og</strong> d<strong>er</strong>eft<strong>er</strong><br />
den b<strong>og</strong>stavelige bevægelse<br />
fra et trin til <strong>det</strong> næste. Trappebeskrivelsen<br />
indgår i afsnittet med<br />
vejledning<strong>er</strong>, altså netop <strong>det</strong>, som<br />
pædag<strong>og</strong><strong>er</strong> beskæftig<strong>er</strong> sig med. I<br />
afsnittet med und<strong>er</strong>lige beskæftigels<strong>er</strong><br />
mød<strong>er</strong> vi en familie, d<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
kopi<strong>er</strong> <strong>og</strong> ganske savn<strong>er</strong> originalitet.<br />
Det lyd<strong>er</strong> som hv<strong>er</strong>dagsrealisme,<br />
fristes jeg til at udbryde, for<br />
gæld<strong>er</strong> <strong>det</strong> <strong>ikke</strong> stort set os alle?<br />
D<strong>er</strong> <strong>er</strong> d<strong>og</strong> en lille forskel i forhold<br />
til alle de almindelige, d<strong>er</strong> bild<strong>er</strong><br />
sig ind at besidde en vis originalitet,<br />
nemlig at denne familie <strong>er</strong> sig<br />
sin kopistatus bevidst <strong>og</strong> gør sig<br />
de yd<strong>er</strong>ste anstrengels<strong>er</strong> for at<br />
optræde som kopi<strong>er</strong>. Og så bliv<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> rigtig und<strong>er</strong>ligt.<br />
Til gengæld <strong>er</strong> <strong>det</strong> int<strong>er</strong>essant<br />
at opdage, at sektionen for plastisk<br />
mat<strong>er</strong>iale rumm<strong>er</strong> fortælling<strong>er</strong>,<br />
hvor kropsdele synekdokisk tænkes<br />
bort fra d<strong>er</strong>es kroppe. D<strong>er</strong>es<br />
selvstændige liv bliv<strong>er</strong> ganske vist<br />
<strong>ikke</strong> individualis<strong>er</strong>et som i G<strong>og</strong>ols<br />
groteske fortælling »Næsen«, i<strong>det</strong><br />
kropsdelene snar<strong>er</strong>e lev<strong>er</strong> vid<strong>er</strong>e i<br />
stim<strong>er</strong> <strong>og</strong> flokke som i »Abstraktionens<br />
mulighed<strong>er</strong>«. Netop denne<br />
fortælling må jeg absolut gøre nysg<strong>er</strong>rige<br />
litt<strong>er</strong>aturstud<strong>er</strong>ende opmærksom<br />
på, for <strong>det</strong> kræv<strong>er</strong> en<br />
eft<strong>er</strong>prøvelse, om P<strong>er</strong> Højholt har<br />
svigtet Borges til fordel for Cortá-<br />
(kortprosa)<br />
kækt med et citat af kronprins<br />
Fred<strong>er</strong>ik <strong>og</strong> fortsætt<strong>er</strong> f<strong>er</strong>mt i feltet<br />
mellem kitschede (prinse-)drømme<br />
<strong>og</strong> dagligdag. Hørslev har en<br />
sikk<strong>er</strong> evne til at få sætning<strong>er</strong>, som<br />
egentlig kunne være prosa, til at<br />
blive delt op, så de får en betoning<br />
<strong>og</strong> rytme, d<strong>er</strong> gør enhv<strong>er</strong> afskrivning<br />
som knækprosa til skamme.<br />
Endelig lukk<strong>er</strong> Maja Lee<br />
Langvard af med en blanding af<br />
små digte, ofte bas<strong>er</strong>et på gentagels<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> leg<strong>er</strong> med spr<strong>og</strong>ets kliche<strong>er</strong>,<br />
<strong>og</strong> ready-mades om identitet.<br />
Helt ubetalelig <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> mindst en<br />
adoptivorganisations beskrivelse<br />
fra 1979 af, hvordan børn fra<br />
andre dele af v<strong>er</strong>den s<strong>er</strong> ud, dvs.<br />
hvordan de adskill<strong>er</strong> sig fra at<br />
være danske. Langvards tekst<strong>er</strong><br />
kunne formentlig <strong>og</strong>så fung<strong>er</strong>e<br />
godt på en kunstudstilling, så <strong>det</strong><br />
<strong>er</strong> int<strong>er</strong>essant at se, hvilket medie<br />
hun vil fortsætte i.<br />
Alt i alt lov<strong>er</strong> antol<strong>og</strong>ien en del<br />
bedre end sidste års antol<strong>og</strong>i<br />
»0:2«. Den <strong>er</strong> desuden forsynet<br />
med et passion<strong>er</strong>et <strong>og</strong> øjenåbnende<br />
indledende essay af Forfatt<strong>er</strong>skolens<br />
rektor, Hans Otto Jørgensen.<br />
zars som inspiration til »Auricula«.<br />
Endelig <strong>er</strong> d<strong>er</strong> afsnittet med<br />
kronop<strong>er</strong> <strong>og</strong> famøs<strong>er</strong> <strong>og</strong> forhåbning<strong>er</strong>,<br />
hvor teksten <strong>ikke</strong> bare <strong>er</strong> absurd,<br />
men ligefrem går i opløsning.<br />
Alligevel kan man lære, at<br />
kronop<strong>er</strong> <strong>er</strong> grønne, strittende <strong>og</strong><br />
fugtige genstande, forhåbning<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
selvlysende mikrob<strong>er</strong>, men famøs<strong>er</strong>ne,<br />
ja, <strong>hvad</strong> <strong>er</strong> de i grunden? De<br />
dans<strong>er</strong> borgfred <strong>og</strong> kan finde på at<br />
rejse ud. Det gør kronop<strong>er</strong>ne <strong>og</strong>så,<br />
mens forhåbning<strong>er</strong>ne <strong>er</strong> fastboende<br />
<strong>og</strong> <strong>ikke</strong> rokk<strong>er</strong> sig af ste<strong>det</strong> ligesom<br />
statu<strong>er</strong>ne. Famøs<strong>er</strong>ne <strong>er</strong><br />
ordensmennesk<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> etikett<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> ordn<strong>er</strong> d<strong>er</strong>es <strong>er</strong>indring<strong>er</strong>, mens<br />
<strong>det</strong> samme langt fra <strong>er</strong> tilfæl<strong>det</strong> for<br />
de uordentlige kronop<strong>er</strong>, hvis<br />
<strong>er</strong>indring<strong>er</strong> altid ligg<strong>er</strong> <strong>og</strong> flyd<strong>er</strong>.<br />
Hvis man søg<strong>er</strong> en mening i<br />
galskaben, <strong>er</strong> <strong>det</strong> nydelsen ved<br />
den hv<strong>er</strong>dagslige absurditet, d<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
kort, kontant <strong>og</strong> uden forklaring.<br />
Altså ren nydelse uden n<strong>og</strong>en<br />
særlig indpakning. Det skulle da<br />
lige være den spr<strong>og</strong>dragt, som<br />
enhv<strong>er</strong> tekst iklædes. I <strong>det</strong>te tilfælde<br />
<strong>er</strong> de små prosastykk<strong>er</strong> jo ov<strong>er</strong>sat,<br />
men <strong>det</strong> skænk<strong>er</strong> man <strong>ikke</strong> en<br />
tanke, for tekst<strong>er</strong>ne <strong>er</strong> gendigtet<br />
med en egen indre rytmik, d<strong>er</strong> gør<br />
dem til de vidund<strong>er</strong>ligste prosadigte<br />
på dansk. Og tak for <strong>det</strong>,<br />
Pe<strong>er</strong> Bundgård.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 49
(kortprosa)<br />
Thomas Hvid Kromann<br />
Stævnemød<strong>er</strong> på Place Blanche<br />
81 sid<strong>er</strong>, 199 kr.<br />
Borgen<br />
Anmeldt af Sanne Graakjær<br />
Damm-Jakobsen<br />
Hvad skete d<strong>er</strong> lige d<strong>er</strong>?<br />
31 kortprosatekst<strong>er</strong> sen<strong>er</strong>e <strong>er</strong><br />
min undren lige udtalt. Det startede<br />
ell<strong>er</strong>s så nydeligt med en titel,<br />
d<strong>er</strong> <strong>er</strong> tuttenuttelyrik af værste<br />
skuffe værdig (<strong>det</strong> gråhårede ord<br />
’Stævnemød<strong>er</strong>’ <strong>og</strong> så n<strong>og</strong>et fransk<br />
’Place Blanche’ — så bliv<strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
<strong>ikke</strong> pæn<strong>er</strong>e). Men indeni <strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
langt farlig<strong>er</strong>e. Jeg vil sågar gå så<br />
vidt som til at indrømme, at d<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
n<strong>og</strong>et, jeg på ægte 9. klasse-agtig<br />
vis <strong>ikke</strong> forstår. Det <strong>er</strong> imidl<strong>er</strong>tid<br />
<strong>ikke</strong> Kromanns skyld, at min<br />
spr<strong>og</strong>lige formåen — trods en for-<br />
50<br />
L som i<br />
latt<strong>er</strong>krampe<br />
Knud Hjortø<br />
Syn<strong>er</strong><br />
De spr<strong>og</strong>lige hittepåsomhed<strong>er</strong> i Kromanns kortprosatekst<strong>er</strong> eft<strong>er</strong>lad<strong>er</strong><br />
læs<strong>er</strong>en gnækkende <strong>og</strong> lyrisk rundtosset<br />
154 sid<strong>er</strong>, 120 kr.<br />
Det Danske Spr<strong>og</strong>- <strong>og</strong><br />
Litt<strong>er</strong>aturselskab <strong>og</strong> Borgen<br />
Anmeldt af P<strong>er</strong> Dahl<br />
Henrik Schovsbo har udgivet<br />
Knud Hjortøs debutb<strong>og</strong> fra 1899 i<br />
s<strong>er</strong>ien »Danske Klassik<strong>er</strong>e«, som<br />
eft<strong>er</strong>hånden <strong>er</strong> nået op på m<strong>er</strong>e<br />
end 60 bind. D<strong>er</strong> <strong>er</strong> fire krit<strong>er</strong>i<strong>er</strong><br />
for s<strong>er</strong>iens valg af værk<strong>er</strong>: De<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
kærlighed for tyskens grammatik<br />
— komm<strong>er</strong> til kort ov<strong>er</strong> for en sætning<br />
som »Den jenn dau liche veæ<br />
sie a den annen!« Prosastykket<br />
hedd<strong>er</strong> »Æ Fissemand« (man må<br />
henrykkes) <strong>og</strong> <strong>er</strong> m<strong>er</strong>e ell<strong>er</strong> mindre<br />
skrevet på sønd<strong>er</strong>jysk. Tror jeg<br />
nok.<br />
Nå, men forfatt<strong>er</strong>en har tidlig<strong>er</strong>e<br />
udgivet digtsamlingen »Vexelstrøm«<br />
(1998) samt de to prosasamling<strong>er</strong><br />
»Tilstandsrapport<strong>er</strong>«<br />
(2000) <strong>og</strong> »Op<strong>er</strong>ation hvid«<br />
(2002). Jeg kend<strong>er</strong> ingen af dem,<br />
men <strong>det</strong> komm<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> bag på mig,<br />
at Kromann har taget afsæt som<br />
digt<strong>er</strong>. N<strong>og</strong>le ord <strong>er</strong> ligesom m<strong>er</strong>e<br />
digtagtige end andre, <strong>og</strong> dem <strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong> rigtig rigtig mange af i<br />
»Stævnemød<strong>er</strong> på Place Blanche«.<br />
Hvad sig<strong>er</strong> I til disse sætning<strong>er</strong> fra<br />
stykket »Mange brave mænd«:<br />
»Fra karpens mund, d<strong>er</strong> glimtvis<br />
optræd<strong>er</strong> i den oli<strong>er</strong>ede vandov<strong>er</strong>-<br />
kendtes kendte værk<strong>er</strong>, de mindre<br />
kendtes kendte værk<strong>er</strong>, de kendtes<br />
mindre værk<strong>er</strong> <strong>og</strong> endelig de<br />
ukendte forfatt<strong>er</strong>es ov<strong>er</strong>sete værk<strong>er</strong>.<br />
»Syn<strong>er</strong>« hør<strong>er</strong> til i den sidste<br />
kategori.<br />
I den seneste udgave af »Danske<br />
digt<strong>er</strong>e i <strong>det</strong> 20. århundrede«<br />
blev Knud Hjortø (1869-1931)<br />
skudt ud af <strong>det</strong> kanondannende<br />
værk, hvori han siden den første<br />
udgave i 1951 havde holdt en sikk<strong>er</strong><br />
plads, <strong>ikke</strong> mindst på grund af<br />
Otto Gelsteds indsats, d<strong>er</strong> begyndte<br />
med et fint essay all<strong>er</strong>ede i<br />
Omslag af Jesp<strong>er</strong> Fabricius<br />
flade, bobl<strong>er</strong> hjemstavnshymn<strong>er</strong> af<br />
et godt karpehj<strong>er</strong>te. Kanin<strong>er</strong>ne løf-<br />
En Fenrisulv <strong>er</strong> kommet<br />
Ov<strong>er</strong>rumplende nuanc<strong>er</strong>et tillæg til forståelse af århundredskiftets<br />
litt<strong>er</strong>ære kunnen<br />
1915. Mest kendt blev Hjortø for<br />
sine roman<strong>er</strong> om Hans Råskov,<br />
men <strong>og</strong>så hans novell<strong>er</strong> <strong>og</strong> essays<br />
med iagttagels<strong>er</strong> af spr<strong>og</strong>et (»Fra<br />
Ordenes Samfund« (1918) <strong>og</strong><br />
»Spr<strong>og</strong>ets Lun<strong>er</strong>« (1927)) havde<br />
trofaste læs<strong>er</strong>e.<br />
Den 30-åriges debutb<strong>og</strong> <strong>er</strong> en<br />
vild genrehybrid, en samling af 13<br />
små tekst<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> har rudimentære<br />
episke træk, støttet til betydningstunge<br />
folkevisemotiv<strong>er</strong>; skarpe<br />
iagttagels<strong>er</strong> af natur <strong>og</strong> spr<strong>og</strong> <strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong> <strong>og</strong>så, <strong>ikke</strong> mindst mundrette<br />
replikk<strong>er</strong>, men først <strong>og</strong> fremmest<br />
t<strong>er</strong> på d<strong>er</strong>es høje støbej<strong>er</strong>nshatte,<br />
<strong>og</strong> mælkebøtt<strong>er</strong> dans<strong>er</strong> ind i synsfeltet<br />
som de piruettiske gulsotsvinde,<br />
de vitt<strong>er</strong>lig kan vise sig at<br />
være…tegn på.« Det kunne da<br />
ligeså godt være et digt!? Ell<strong>er</strong><br />
<strong>hvad</strong> med ord som ’liljekonvalhørmende’,<br />
’penisfut<strong>er</strong>alafvæbn<strong>er</strong>’<br />
ell<strong>er</strong> ’attenhundredeblodblomst’.<br />
Det <strong>er</strong> sgu da for skægt. Jeg kan<br />
<strong>ikke</strong> helt gøre op med mig selv,<br />
hvor vidt jeg irrit<strong>er</strong>es lidt ov<strong>er</strong> den<br />
omstændelige spr<strong>og</strong>lige hittepåsomhed<br />
(mest fordi <strong>det</strong> <strong>er</strong> ret<br />
ofte, men <strong>det</strong> <strong>er</strong> jo litt<strong>er</strong>atur), ell<strong>er</strong><br />
jeg blot <strong>er</strong> misundelig ov<strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
selv at kunne. And<strong>er</strong>ledes, <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> i hv<strong>er</strong>t fald. Og <strong>det</strong> <strong>er</strong> yd<strong>er</strong>st<br />
velskrevet eksp<strong>er</strong>iment<strong>er</strong>en.<br />
Prosastykk<strong>er</strong>ne vari<strong>er</strong><strong>er</strong> i længde<br />
fra halvanden linie (»Dette <strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
en udgang«) til seksenhalv side<br />
om en fedmeepidemi (emnet taget<br />
i betragtning må den selvsagt fylde<br />
mest).<br />
Er man imidl<strong>er</strong>tid til absurde<br />
histori<strong>er</strong> som f. eks. den om<br />
»Fløjlshandsken«, biol<strong>og</strong>ens<br />
blomst, d<strong>er</strong> måske ved b<strong>er</strong>øring<br />
kan få endnu uartikul<strong>er</strong>ede<br />
småbørn til at tale, hvorfor man i<br />
videnskabens navn begynd<strong>er</strong> at<br />
adopt<strong>er</strong>e hittebørn i hobevis fra<br />
udvalgte østeuropæiske børnehjem,<br />
så <strong>er</strong> b<strong>og</strong>en lige sagen. Hvis<br />
man hell<strong>er</strong>e vil nyde en novelle af<br />
den gode gammeldags slags, så lad<br />
b<strong>og</strong>en ligge. Selv gnækk<strong>er</strong> jeg lidt<br />
endnu ov<strong>er</strong> prosastykket »P som i<br />
”Pettingkrampe”« <strong>og</strong> de 92 andre<br />
P-ord, som <strong>det</strong>te stykke består<br />
af.<br />
bæres tekst<strong>er</strong>ne af en malende<br />
selvrefleksion <strong>og</strong> en højt opdrevet<br />
jegbevidsthed. Havde de 13 små<br />
tekst<strong>er</strong> været læng<strong>er</strong>e, var læs<strong>er</strong>en<br />
næppe blevet hængende; nu næres<br />
tålmodigheden af en stor spr<strong>og</strong>lig<br />
præcision <strong>og</strong> en — passagevis —<br />
utrolig mod<strong>er</strong>ne <strong>og</strong> mundret diktion.<br />
Vi <strong>er</strong> eft<strong>er</strong> <strong>det</strong> mod<strong>er</strong>ne gennembruds<br />
fokus<strong>er</strong>ing på beskrivels<strong>er</strong><br />
af virkeligheden, sociale konflikt<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> ideol<strong>og</strong>iske grænseflad<strong>er</strong>.<br />
Genremæssigt <strong>er</strong> <strong>det</strong> hv<strong>er</strong>ken realistiske<br />
novell<strong>er</strong>, debatindlæg ell<strong>er</strong><br />
p<strong>er</strong>iodens nye genre: essays. Det<br />
<strong>er</strong> små tekstlige forløb, som Johannes<br />
Jørgensen, Ludvig Feilb<strong>er</strong>g,<br />
Harald Kidde, Ernesto Dalgas<br />
<strong>og</strong> sen<strong>er</strong>e Alb<strong>er</strong>t Dam kunne skrive<br />
dem, reflekt<strong>er</strong>ede stiløvels<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
psykol<strong>og</strong>iske <strong>er</strong>uption<strong>er</strong>, blan<strong>det</strong><br />
op med element<strong>er</strong> fra allegori <strong>og</strong><br />
parabel.<br />
Udgivelsen <strong>er</strong> forsynet med <strong>det</strong><br />
apparat, som kvalific<strong>er</strong><strong>er</strong> s<strong>er</strong>ien:
Eft<strong>er</strong>skrift, tekstkritik <strong>og</strong> not<strong>er</strong>.<br />
»Syn<strong>er</strong>« have ingen indholdsfortegnelse<br />
i 1899, men <strong>det</strong> <strong>er</strong> slet<br />
<strong>ikke</strong> så nemt at finde rundt i den<br />
lille b<strong>og</strong>, <strong>og</strong> en ov<strong>er</strong>sigt ov<strong>er</strong> b<strong>og</strong>ens<br />
stykk<strong>er</strong> kunne have hjulpet<br />
læs<strong>er</strong>en. Hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> en litt<strong>er</strong>aturfortegnelse<br />
<strong>er</strong> d<strong>er</strong> blevet plads til,<br />
<strong>og</strong> <strong>det</strong> hør<strong>er</strong> da vist s<strong>er</strong>ien til. Men<br />
<strong>ikke</strong> mindst kunne man i eft<strong>er</strong>skriftet<br />
have ønsket sig en tekstanalytisk<br />
nærhed, som kunne åbne<br />
for læs<strong>er</strong>ens forståelse af de mærkelige<br />
tekst<strong>er</strong> <strong>og</strong> d<strong>er</strong>es stilistiske<br />
særpræg.<br />
De små tekst<strong>er</strong> kræv<strong>er</strong> betydelig<br />
opmærksomhed af læs<strong>er</strong>en; gevinsten<br />
<strong>er</strong> et ov<strong>er</strong>rumplende nuanc<strong>er</strong>et<br />
tillæg til forståelse af århundredskiftets<br />
litt<strong>er</strong>ære kunnen.<br />
Det <strong>er</strong> sjælestudi<strong>er</strong> før psykol<strong>og</strong>ien<br />
blev et fag, en skrivendes selviagttagels<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> analys<strong>er</strong> af fortrængning<strong>er</strong>,<br />
fordobling<strong>er</strong> <strong>og</strong> vision<strong>er</strong>.<br />
Le<strong>det</strong>råden <strong>er</strong> en ekstrem<br />
opmærksomhed ov<strong>er</strong> for <strong>det</strong>, d<strong>er</strong><br />
befind<strong>er</strong> sig mellem bevidsthed <strong>og</strong><br />
ubevidsthed.<br />
Knud Hjortøs Arbejde bestod i at<br />
stramme Sjælene <strong>og</strong> holde dem<br />
paa Sporet, Selvtugt var hans Livs<br />
Opgave; Nøglen h<strong>er</strong>til rakte han til<br />
andre. En Fenrisulv opsporede<br />
han i sin Natur, dr<strong>og</strong>es mod den<br />
<strong>og</strong> eft<strong>er</strong>lod den bunden; hele<br />
Menneskehedens Civilisation har<br />
<strong>ikke</strong> anden Historie.<br />
Sådan skrev Johannes V. Jensen,<br />
da han i 1933 medvirkede ved en<br />
udgave af Hjortøs eft<strong>er</strong>ladte, litt<strong>er</strong>ære<br />
arbejd<strong>er</strong>. D<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> mange<br />
Fenrisulve i dansk litt<strong>er</strong>atur;<br />
»Syn<strong>er</strong>« <strong>er</strong> en af dem, endda før<br />
den blev bun<strong>det</strong>.<br />
Omslag af<br />
Lars Rosenquist Bech-Jessen<br />
(kortprosa)<br />
Mellemøstens litt<strong>er</strong>atur<br />
Tiltrængt udgangspunkt for sond<strong>er</strong>ing<strong>er</strong><br />
Claus V. Ped<strong>er</strong>sen (red.)<br />
Ørkenrosen — <strong>og</strong> andre novell<strong>er</strong><br />
fra Mellemøsten<br />
288 sid<strong>er</strong>, 198 kr.<br />
Museum Tusculanum<br />
Anmeldt af Henning Goldbæk<br />
Endelig <strong>er</strong> d<strong>er</strong> nu udkommet et<br />
gennemgående gedigent udvalg af<br />
novell<strong>er</strong> fra Mellemøsten, med<br />
gode kommentar<strong>er</strong> <strong>og</strong> indledning<strong>er</strong><br />
til arabisk, p<strong>er</strong>sisk, hebræisk<br />
<strong>og</strong> tyrkisk litt<strong>er</strong>atur fra <strong>det</strong> 20.<br />
århundrede. Udvalget <strong>er</strong> redig<strong>er</strong>et<br />
af Claus V. Ped<strong>er</strong>sen, d<strong>er</strong> desuden<br />
har skrevet om sit fagområde, p<strong>er</strong>sisk.<br />
For <strong>det</strong> tyrkiske udvalg står<br />
Carsten Niebuhr-instituttets tyrkiske<br />
lektorvikar Wolfgang<br />
Scharlipp, d<strong>er</strong> i sin indledning<br />
introduc<strong>er</strong><strong>er</strong> de forskellige fas<strong>er</strong> af<br />
den mod<strong>er</strong>ne tyrkiske litt<strong>er</strong>atur <strong>og</strong><br />
<strong>og</strong>så komment<strong>er</strong><strong>er</strong> de seks tyrkiske<br />
novell<strong>er</strong>, som repræsent<strong>er</strong><strong>er</strong> hans<br />
område.<br />
Alt taget i betragtning <strong>er</strong> d<strong>er</strong><br />
tale om et repræsentativt udvalg,<br />
begyndende i 1940’<strong>er</strong>ne <strong>og</strong> slut-<br />
tende i 1990’<strong>er</strong>ne. Udeladt <strong>er</strong><br />
eksempl<strong>er</strong> på den første republiklitt<strong>er</strong>atur<br />
fra 1920’<strong>er</strong>ne. Til<br />
gengæld <strong>er</strong> <strong>det</strong> oplagt at bringe en<br />
novelle af Sait Faik, en af de første<br />
storbyfortæll<strong>er</strong>e fra <strong>det</strong> mod<strong>er</strong>ne<br />
Istanbul, en dandy, fransk påvirket,<br />
især af Maupassant. D<strong>er</strong> <strong>er</strong> et<br />
eksempel på den såkaldte landsbylær<strong>er</strong>-litt<strong>er</strong>atur,<br />
fra 1950’<strong>er</strong>ne <strong>og</strong><br />
1960’<strong>er</strong>ne, <strong>og</strong> en novelle af<br />
Tyrkiets store kvindelige, nulevende<br />
forfatt<strong>er</strong> Adalet Aga<strong>og</strong>lu, d<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong>så har skrevet om de tyrkiske<br />
indvandr<strong>er</strong>miljø<strong>er</strong> i Tyskland. Det<br />
<strong>er</strong> ok, at d<strong>er</strong> <strong>er</strong> udeladt eksempl<strong>er</strong><br />
på strømmen af socialrealistisk litt<strong>er</strong>atur,<br />
d<strong>er</strong> domin<strong>er</strong>ede Tyrkiet<br />
frem til 1980’<strong>er</strong>ne, men hvis man<br />
skulle eft<strong>er</strong>lyse n<strong>og</strong>et, så to ting:<br />
En novelle af den altid und<strong>er</strong>holdende<br />
<strong>og</strong> satiriske Aziz Nesin savn<strong>er</strong><br />
man <strong>og</strong> <strong>ikke</strong> mindst — som<br />
kontrast til landsbylær<strong>er</strong>-litt<strong>er</strong>aturen<br />
— den tyrkiske, mod<strong>er</strong>nistiske<br />
storbylitt<strong>er</strong>atur, <strong>ikke</strong> mindst<br />
Ahmet Hamdi Tanpinar, d<strong>er</strong> skrev<br />
roman<strong>er</strong> <strong>og</strong> novell<strong>er</strong>, påvirket af<br />
Joyce <strong>og</strong> Proust, <strong>og</strong> som var <strong>det</strong><br />
vigtigste forbillede for fl<strong>er</strong>e af de<br />
nuværende store, senmod<strong>er</strong>ne forfatt<strong>er</strong>e,<br />
især Orhan Pamuk <strong>og</strong><br />
Nedim Gürsel.<br />
I sin indledning om den tyrkiske<br />
litt<strong>er</strong>atur men<strong>er</strong> Scharlipp, at<br />
dens hovedsk<strong>ikke</strong>ls<strong>er</strong> <strong>er</strong> præget af<br />
nostalgisk tilbageblik eft<strong>er</strong> den<br />
store osmanniske fortid. Han tal<strong>er</strong><br />
om <strong>det</strong>te som en søgen eft<strong>er</strong> identitet,<br />
<strong>hvad</strong> d<strong>er</strong> sikk<strong>er</strong>t <strong>er</strong> rigtigt,<br />
men <strong>det</strong> undr<strong>er</strong>, at den tilbagesøgende<br />
tendens <strong>ikke</strong> kobles sammen<br />
med den spr<strong>og</strong>bevidste <strong>og</strong><br />
spr<strong>og</strong>eksp<strong>er</strong>iment<strong>er</strong>ende tendens<br />
hos de nye digt<strong>er</strong>e, d<strong>er</strong> led<strong>er</strong> eft<strong>er</strong><br />
ord <strong>og</strong> billed<strong>er</strong> fra fortiden for at<br />
forny litt<strong>er</strong>aturen i dag <strong>og</strong> for at<br />
opbygge et filt<strong>er</strong> til at absorb<strong>er</strong>e<br />
mod<strong>er</strong>ne europæisk <strong>og</strong> am<strong>er</strong>ikansk<br />
litt<strong>er</strong>atur igennem.<br />
Udvalget dækk<strong>er</strong> uden tvivl et<br />
stort behov for <strong>ikke</strong> mindst de litt<strong>er</strong>aturvidenskabelige<br />
institutt<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> nu <strong>ikke</strong> m<strong>er</strong>e <strong>er</strong> henvist til at<br />
rave rundt i blinde, men h<strong>er</strong> har et<br />
godt, filol<strong>og</strong>isk fundament for sond<strong>er</strong>ing<strong>er</strong><br />
i den mellemøstlige litt<strong>er</strong>atur.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 51
(klumme)<br />
52<br />
Af Line Beck Rasmussen<br />
da Harry i »Harry Pott<strong>er</strong> <strong>og</strong> Fønixordenen« vend<strong>er</strong> tilbage til<br />
H<strong>og</strong>warts for at begynde sit femte år på troldmandsskolen,<br />
<strong>er</strong> d<strong>er</strong> sket store forandring<strong>er</strong>. Både med ham <strong>og</strong> med skolen.<br />
Han <strong>er</strong> blevet 15 år, <strong>og</strong> <strong>er</strong> nu teenag<strong>er</strong> med stort T. T for Harrys<br />
tank<strong>er</strong> d<strong>er</strong> fyld<strong>er</strong> forholdsvis meget i den femte b<strong>og</strong>s handling;<br />
Tank<strong>er</strong> om ham selv <strong>og</strong> hans familie, tank<strong>er</strong> om kærligheden <strong>og</strong><br />
pig<strong>er</strong>ne, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> så svære at forstå. T for en tendens til at være selvfed,<br />
men hvilken 15-årig ville <strong>ikke</strong> være <strong>det</strong>, hvis han havde kæmpet<br />
mod mørkets h<strong>er</strong>re <strong>og</strong> ov<strong>er</strong>levet hele fem gange <strong>og</strong> samtidig<br />
føl<strong>er</strong> sig grusomt misforstået <strong>og</strong> opdag<strong>er</strong> at mange men<strong>er</strong> han <strong>er</strong> en<br />
indbildsk fantast <strong>og</strong> løgn<strong>er</strong>? T for eksamen<strong>er</strong>ne i den første troldmandsgrad<br />
<strong>og</strong> T for de forvirrende tår<strong>er</strong> i drømmepigens øjne lige<br />
før <strong>det</strong> første kys…<br />
Men <strong>og</strong>så på skolen <strong>er</strong> d<strong>er</strong> nye tank<strong>er</strong>. Minist<strong>er</strong>iet for Magi, d<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> tror på Harrys b<strong>er</strong>etning om den onde Lord Voldemorts tilbagekomst,<br />
<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> enig med skolens retningslinj<strong>er</strong>. De indsætt<strong>er</strong> en<br />
inkvisitator, d<strong>er</strong> skal holde øje med rektor Dumbledore <strong>og</strong> hans elev<strong>er</strong>.<br />
Situationen vækk<strong>er</strong> mind<strong>er</strong> om et medlem af et dansk reg<strong>er</strong>ingsparti,<br />
d<strong>er</strong> foresl<strong>og</strong> tests hv<strong>er</strong> uge helt ned i de små klass<strong>er</strong> for<br />
at være sikk<strong>er</strong> på de lærte n<strong>og</strong>et — <strong>og</strong> lærte <strong>det</strong> rigtige. Og om vores<br />
muggl<strong>er</strong> af en statsminist<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> i Folketingets åbningstale hentydede<br />
til, at danske elev<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> lær<strong>er</strong> nok, men blot sidd<strong>er</strong> i rundkreds<br />
<strong>og</strong> fortæll<strong>er</strong>, <strong>hvad</strong> de selv synes. At indføre tests <strong>og</strong> styre lan<strong>det</strong>s<br />
skol<strong>er</strong> fra minist<strong>er</strong>iel side henled<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> blot tank<strong>er</strong>ne på H<strong>og</strong>warts,<br />
men <strong>og</strong>så gamle dages sorte skole. Hvis man ønsk<strong>er</strong> at genindføre<br />
en ensrettet dansk folkeskole, hvor magi- undskyld — und<strong>er</strong>visningsminist<strong>er</strong>en<br />
hv<strong>er</strong> time præcist ved, <strong>hvad</strong> elev<strong>er</strong>ne bliv<strong>er</strong> und<strong>er</strong>vist<br />
i ov<strong>er</strong> hele lan<strong>det</strong>, så <strong>er</strong> <strong>det</strong> selvfølgelig en fuld gyldig holdning,<br />
men pas på…Det <strong>er</strong> netop seks dygtige, initiativrige <strong>og</strong> selvstændigt<br />
tænkende elev<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> redd<strong>er</strong> v<strong>er</strong>den fra at falde i <strong>det</strong> ondes<br />
hænd<strong>er</strong>. I hv<strong>er</strong>t fald i denne omgang.<br />
Man kan sige meget om J.K. Rowlings salgssucces — <strong>og</strong> <strong>det</strong> gør<br />
man så — men moral<strong>er</strong>ne <strong>er</strong> gode. Meget få mennesk<strong>er</strong> <strong>er</strong> enten<br />
gode ell<strong>er</strong> onde. De fleste har lidt af hv<strong>er</strong>t i sig, <strong>og</strong> at styre temp<strong>er</strong>ament,<br />
følels<strong>er</strong> <strong>og</strong> trolddom <strong>er</strong> n<strong>og</strong>et, man skal lære. Man bliv<strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
en god troldmand med et slag med en tryllestav. Det kræv<strong>er</strong> mange<br />
års uddannelse at blive en god borg<strong>er</strong> i magiens v<strong>er</strong>den. Og således<br />
<strong>og</strong>så i vores muggl<strong>er</strong>v<strong>er</strong>den.<br />
En svaghed for den engelske udgave må indrømmes, men Hanna<br />
Lützen har endnu lavet en god ov<strong>er</strong>sættelse. Det <strong>er</strong> svedigt, at hun<br />
endnu en gang kan finde navne som inkvisitatoren Dolora Nidkjær<br />
<strong>og</strong> professor Makk<strong>er</strong>et, men samtidig ved hvornår navne, trylleformular<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> mærkelige væsen<strong>er</strong> gør sig bedst i d<strong>er</strong>es oprindelige<br />
engelske v<strong>er</strong>sion.<br />
Nye læs<strong>er</strong>e kan <strong>ikke</strong> begynde h<strong>er</strong>. Til gengæld bliv<strong>er</strong> d<strong>er</strong> i bedste<br />
»Ringenes h<strong>er</strong>re« stil bygget op til <strong>det</strong> store slag mellem <strong>det</strong> gode <strong>og</strong><br />
<strong>det</strong> onde.<br />
Gæs <strong>og</strong> ord<br />
T <strong>og</strong>så for træt af gæs. Martin Glaz S<strong>er</strong>up billedb<strong>og</strong>sdebut<strong>er</strong><strong>er</strong> med<br />
»SKRÆP!« illustr<strong>er</strong>et af Pia Thaulov. »Troede du, at d<strong>er</strong> var hygge-<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
Lines cirkel<br />
Tjah...?<br />
ligt på lan<strong>det</strong>?« lyd<strong>er</strong> <strong>det</strong> på bagsiden af b<strong>og</strong>en, d<strong>er</strong> fortæll<strong>er</strong> historien<br />
om en bondemand, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> ved at blive sindssyg, fordi hans gæs<br />
skræpp<strong>er</strong> så meget, <strong>og</strong> d<strong>er</strong>med får alle de andre dyr til at henholdsvis<br />
gø, brøle, vrinske, grynte <strong>og</strong> gale. Eft<strong>er</strong> gennemgangen af, <strong>hvad</strong><br />
bondegårdens dyr sig<strong>er</strong>, <strong>er</strong> <strong>det</strong> blevet for meget for bondemandens<br />
kone, d<strong>er</strong> går sin vej. Om aftenen da bondemanden endelig tror, han<br />
skal have ro, komm<strong>er</strong> en tyv listende — <strong>og</strong> gæssene skræpp<strong>er</strong> igen.<br />
Så bliv<strong>er</strong> <strong>det</strong> <strong>og</strong>så for meget for bondemanden, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> forstår, at<br />
gæssene advar<strong>er</strong> mod tyven. Bondemanden fang<strong>er</strong> gæssene <strong>og</strong> (tror<br />
at han) får dem kørt på slagt<strong>er</strong>iet, mens tyven tømm<strong>er</strong> hans hjem.<br />
At hans hjem <strong>er</strong> ryd<strong>det</strong>, <strong>er</strong> han d<strong>og</strong> ligeglad med, for nu, hvor gæssene<br />
<strong>er</strong> væk, komm<strong>er</strong> konen hjem igen, <strong>og</strong> giv<strong>er</strong> sin mand et kæmpe<br />
kys. De hygg<strong>er</strong> sig så meget, at de <strong>ikke</strong> æns<strong>er</strong> gæssene, d<strong>er</strong> titt<strong>er</strong> ind<br />
ad vinduet. Og historien <strong>er</strong> klar til at begynde forfra. Dejligt med<br />
lidt landlig ’realisme’ <strong>og</strong> blod på slagt<strong>er</strong>ens forklæde. Alt <strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
lutt<strong>er</strong> idyl på lan<strong>det</strong>, men <strong>det</strong> hjælp<strong>er</strong> at være lidt næbbet.<br />
Og sidst men <strong>ikke</strong> mindst T for tjah, und<strong>er</strong> hvilket, d<strong>er</strong> i Kim<br />
Fupz Aakesons »Ordb<strong>og</strong>« står:<br />
Professor<strong>er</strong>ne <strong>er</strong> bange for at d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> ord nok. De <strong>er</strong> bange for at<br />
vi komm<strong>er</strong> til at bruge hele spr<strong>og</strong>et op, <strong>og</strong> at d<strong>er</strong> en morgen <strong>ikke</strong> <strong>er</strong><br />
m<strong>er</strong>e tilbage at sige. Vi vil vågne <strong>og</strong> se på hinanden, trække på skuldrene<br />
<strong>og</strong> lede forgæves eft<strong>er</strong> et lille tjah.<br />
Ell<strong>er</strong>s rumm<strong>er</strong> b<strong>og</strong>en, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> dejligt illustr<strong>er</strong>et af Hanne Bartholin,<br />
ord som batt<strong>er</strong>idrevet, cellofan <strong>og</strong> engel, gebis, glemsomhed <strong>og</strong><br />
heks, hj<strong>er</strong>t<strong>er</strong>um, iskiosk <strong>og</strong> julemand, misforståelse, navnløs <strong>og</strong><br />
opstandelse, puslespil, Qatar <strong>og</strong> uendelighed, viden, wien<strong>er</strong>brød <strong>og</strong><br />
ønsketænkning. En slags »Brøndums encyklopædi« for børn, hvor<br />
man kan vælge at slå de ord op, d<strong>er</strong> int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong><strong>er</strong> en, ell<strong>er</strong> slå de ord<br />
op, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong><strong>er</strong> en, ell<strong>er</strong> slet <strong>ikke</strong> slå n<strong>og</strong>en ord op, men<br />
bruge b<strong>og</strong>en til at lægge und<strong>er</strong> benet på et vippende bord, ell<strong>er</strong><br />
kaste den eft<strong>er</strong> irrit<strong>er</strong>ende ung<strong>er</strong>, som forslagene lyd<strong>er</strong> fra forfatt<strong>er</strong>en.<br />
Jeg vil foreslå at man pakk<strong>er</strong> den ind, <strong>og</strong> lægg<strong>er</strong> den und<strong>er</strong><br />
juletræet til én man hold<strong>er</strong> meget af.<br />
Og h<strong>er</strong>med ønskes alle — magik<strong>er</strong>e som muggl<strong>er</strong>e — med husalfens<br />
Dobbys ord en Harry Christmas!<br />
J.K. Rowling: »Harry Pott<strong>er</strong> <strong>og</strong> Fønixordenen«, (Harry Pott<strong>er</strong> and the<br />
Ord<strong>er</strong> of the Phoenix) ov<strong>er</strong>sat af Hanna Lützen, Gyldendal, 928<br />
sid<strong>er</strong> (pb.?), 329 kr.<br />
Martin Glaz S<strong>er</strong>up: »SKRÆP!«, ill. af Pia Thaulov, Gyldendal, 32<br />
sid<strong>er</strong>, 189 kr.<br />
Kim Fupz Aakeson,: »Ordb<strong>og</strong>«, ill. Hanne Bartholin, Gyldendal, 72<br />
sid<strong>er</strong>, 249 kr.<br />
»D<strong>er</strong> <strong>er</strong> kommet en komet. Nordiske digte for børn«, Forum, 110<br />
sid<strong>er</strong>, 250 kr. (inkl. cd)<br />
M<strong>er</strong>ete Pryds Helle: »Måneprinsessen«, ill. Anne Marie Ploug,<br />
Rosinante, 29 sid<strong>er</strong>, 189 kr.<br />
Marianne Larsen: »Balotti <strong>og</strong> andre børn«, ill. Dorte Karrebæk,<br />
Borgen, 53 sid<strong>er</strong>, 169 kr.<br />
Thomas Thurah: »Hvad sig<strong>er</strong> du, Oskar? V<strong>er</strong>denslitt<strong>er</strong>aturen fortalt<br />
for børn«, Gyldendal, 168 sid<strong>er</strong>, 229 kr.
Dan Turèll<br />
Udvalgte Digte 1969-1974, bind 1<br />
Udvalgt <strong>og</strong> med forord af Pet<strong>er</strong> Laugesen<br />
417 sid<strong>er</strong>, 299 kr.<br />
Borgen<br />
Dan Turèll<br />
En nat ved højttal<strong>er</strong>en med spr<strong>og</strong>ets mikrofon<br />
— raritet<strong>er</strong> 1964-1979<br />
Lars Movin <strong>og</strong> Steen Møll<strong>er</strong> Rasmussen (red.)<br />
176 sid<strong>er</strong> , 200 kr.<br />
Bebop<br />
Lars Movin <strong>og</strong> Steen Møll<strong>er</strong> Rasmussen<br />
Onkel Danny fortalt — int<strong>er</strong>views<br />
184 sid<strong>er</strong>, 200 kr.<br />
Bebop<br />
Anmeldt af Bodil Hohwü Nielsen<br />
For ti år siden levede vi med mediemonopol<strong>er</strong>,<br />
begrebet global landsby fyldte <strong>ikke</strong> meget i<br />
vores bevidsthed. E-mails, SMS, den hurtige<br />
daglige kommunikation som vi næsten alle<br />
anvend<strong>er</strong> helt naturligt, var ren science fiction,<br />
<strong>og</strong> Int<strong>er</strong>nettet levede en skjult tilværelse som<br />
en velbevaret militær hemmelighed i Pentagon.<br />
Anarkist<strong>er</strong>nes spritduplikator<strong>er</strong> var kun lige<br />
forsvun<strong>det</strong>.<br />
Hvad har <strong>det</strong> så at gøre med at <strong>det</strong>te eft<strong>er</strong>års<br />
Foto: Ped<strong>er</strong> Bundgaard<br />
Dan Turèll<br />
in memoriam<br />
Tre Turèll antol<strong>og</strong>i<strong>er</strong> udgivet i anledning af digt<strong>er</strong>ens 10 års<br />
dødsdag<br />
b<strong>og</strong>høst b<strong>er</strong>ig<strong>er</strong> os med hele tre Turèll udgivels<strong>er</strong>?<br />
Den umiddelbare anledning for udgivels<strong>er</strong>ne<br />
synes at være 10-året for digt<strong>er</strong>ens død,<br />
men udgivels<strong>er</strong>ne giv<strong>er</strong> os <strong>og</strong>så lejlighed til at<br />
kaste et nyt, frisk <strong>og</strong> måske m<strong>er</strong>e fordomsfrit<br />
blik på en digt<strong>er</strong> d<strong>er</strong> i sin samtid effektivt fik<br />
etabl<strong>er</strong>et sig som et omvandrende ikon. Den<br />
selvskabte Onkel Danny figur <strong>og</strong> maske var vel<br />
nærmest uigennemtrængelig, <strong>og</strong> han lod sig<br />
g<strong>er</strong>ne misbruge <strong>og</strong> misfortolke. I de tre udgivels<strong>er</strong><br />
får vi et nuanc<strong>er</strong>et <strong>og</strong> på mange måd<strong>er</strong> gribende<br />
indblik i forfatt<strong>er</strong>skabet, i <strong>det</strong>s tilblivelse<br />
<strong>og</strong> i manden selv, <strong>og</strong> de bring<strong>er</strong> ham ind i<br />
vores nutid. Jeg tror at han faktisk ville have<br />
elsket vores tids kaotiske mangfoldighed med<br />
muligheden for at udgive på egen web-side.<br />
Kun ville han nok beklage skriftens forsvinden.<br />
Af de tre udgivels<strong>er</strong> står Forlaget Borgens<br />
moppedreng, »Udvalgte Digte 1969-1974, bind<br />
1«, som den absolut væsentligste. Turèlls<br />
gamle kamm<strong>er</strong>at, Pet<strong>er</strong> Laugesen, har foretaget<br />
udvalget <strong>og</strong> har desuden skrevet et ganske kort<br />
forord d<strong>er</strong> lige akkurat før<strong>er</strong> os ind i Turèlls<br />
univ<strong>er</strong>s.<br />
H<strong>er</strong> <strong>er</strong> alt <strong>det</strong> vi kan forvente lige fra de tidlige<br />
udgivels<strong>er</strong> (»40 ark«, »Manuskript<strong>er</strong>«,<br />
»Changes of Light«) hen ov<strong>er</strong> Manjana-projektet<br />
til et vægtigt udvalg fra »Karma Cowboy«.<br />
Den intensitet <strong>og</strong> <strong>det</strong> krav <strong>og</strong> ønske om nærvær<br />
som præg<strong>er</strong> Turèlls poesi, <strong>er</strong> så tydeligt tilstede<br />
fra begyndelsen.<br />
(lyrik)<br />
Farv<strong>er</strong>ne løb<strong>er</strong> ud af tuben <strong>og</strong> bland<strong>er</strong> sig.<br />
Lysene skift<strong>er</strong>, hallucin<strong>er</strong>et af ingenting.<br />
Et tomt øjeblik før strål<strong>er</strong>ne igen spredes<br />
til alle sid<strong>er</strong>.<br />
Sådan start<strong>er</strong> »40 ark« <strong>og</strong> spark<strong>er</strong> os direkte<br />
ind i en poetisk skabelsestrang. Farv<strong>er</strong> i et psykedelisk<br />
lysshow, tomhedens epifani <strong>og</strong> så<br />
vid<strong>er</strong>e til <strong>det</strong> næste digt. De uendelige cirkl<strong>er</strong>,<br />
den konstante <strong>og</strong> næsten maniske gennem- <strong>og</strong><br />
omskrivning karakt<strong>er</strong>is<strong>er</strong><strong>er</strong> hele forfatt<strong>er</strong>skabet.<br />
Gentagelsen bliv<strong>er</strong> den foretrukne form, <strong>og</strong> den<br />
virk<strong>er</strong> stærk <strong>og</strong> ov<strong>er</strong>bevisende når man s<strong>er</strong> den<br />
så virtuost udført. I udvalget s<strong>er</strong> vi hvordan<br />
Turèll leg<strong>er</strong> med skriftens kode, or<strong>det</strong> på papiret<br />
<strong>og</strong> pennens aftryk. Man kan mene <strong>hvad</strong><br />
man vil om tidens trend, de massive digtgenudgivels<strong>er</strong><br />
i folkeudgav<strong>er</strong> (And<strong>er</strong>sen <strong>og</strong><br />
Strunge hitt<strong>er</strong> h<strong>er</strong>), men d<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> tvivl om at<br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong> et læs<strong>er</strong>-rush, et ægte high, at læse Turèll<br />
på denne måde, i et hug.<br />
De to øvrige udgivels<strong>er</strong> har forlaget Bebop<br />
som afsend<strong>er</strong>. De har tidlig<strong>er</strong>e udgivet Turéllsjældenhed<strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong> har begejstret denne <strong>og</strong> andre<br />
anmeld<strong>er</strong>e, <strong>og</strong> denne gang <strong>er</strong> <strong>det</strong> da <strong>og</strong>så samling<strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong> afkræv<strong>er</strong> en stillingtagen. Først den<br />
nemmeste <strong>og</strong> mest ligefremme: »Onkel Danny<br />
fortalt«. B<strong>og</strong>en består af et antal int<strong>er</strong>views <strong>og</strong><br />
samtal<strong>er</strong> som Lars Movin <strong>og</strong> Steen Møll<strong>er</strong><br />
Rasmussen lavede i anledning af filmen<br />
»Onkel Danny portræt af en karma cowboy«<br />
(2002). Inge Turèll <strong>og</strong> Chili Turèll form<strong>er</strong> ramm<strong>er</strong>ne<br />
om antol<strong>og</strong>ien. H<strong>er</strong> <strong>er</strong> vi i intimsfæren,<br />
men da int<strong>er</strong>view<strong>er</strong>ne forstår at holde distancen,<br />
kamm<strong>er</strong> tonen aldrig ov<strong>er</strong> i <strong>det</strong> slibrige,<br />
snagende som ell<strong>er</strong>s kunne ligge snublende<br />
nært. Med pædag<strong>og</strong>isk sans har redaktør<strong>er</strong>ne<br />
ordnet samtal<strong>er</strong>ne så de konstru<strong>er</strong><strong>er</strong> en kronol<strong>og</strong>i<br />
i Turèlls liv. Vi start<strong>er</strong> med Pet<strong>er</strong> Laugesen<br />
<strong>og</strong> slutt<strong>er</strong> med Turèlls sidste forlægg<strong>er</strong>, Jens<br />
Christensen. Alle har kl<strong>og</strong>e ord at sige, <strong>og</strong> <strong>det</strong><br />
<strong>er</strong> en ganske charm<strong>er</strong>ende b<strong>og</strong> <strong>og</strong> d<strong>er</strong>for nem (i<br />
or<strong>det</strong>s bedste forstand). Den har vel en fremtid<br />
øv<strong>er</strong>st på litt<strong>er</strong>aturlisten for mange danskstud<strong>er</strong>ende.<br />
Men Bebop udgiv<strong>er</strong> <strong>og</strong>så en anden <strong>og</strong> n<strong>og</strong>et<br />
m<strong>er</strong>e problematisk antol<strong>og</strong>i, »En nat ved højttal<strong>er</strong>en<br />
med spr<strong>og</strong>ets mikrofon«, med und<strong>er</strong>titlen<br />
»raritet<strong>er</strong>, 1964-1979«. Igen <strong>er</strong> Movin <strong>og</strong><br />
Møll<strong>er</strong> Rasmussen redaktør<strong>er</strong>, <strong>og</strong> antol<strong>og</strong>ien<br />
bliv<strong>er</strong> præsent<strong>er</strong>et som en parallel <strong>og</strong> et supplement<br />
til int<strong>er</strong>view-antol<strong>og</strong>ien. H<strong>er</strong> <strong>er</strong> simpelthen<br />
alt i en skøn blanding. Det meste <strong>er</strong><br />
forskellige journalistiske skriv<strong>er</strong>i<strong>er</strong> <strong>og</strong> anmeldels<strong>er</strong>,<br />
f.eks. Turèlls all<strong>er</strong>første artikel om<br />
Politiassistent Holbølls besøg i Århus skrevet<br />
til Gentofte-Bla<strong>det</strong> den 23.7.64. Mon <strong>ikke</strong> de<br />
h<strong>er</strong>r<strong>er</strong> Movin <strong>og</strong> Rasmussen ønsk<strong>er</strong> at give os<br />
en ur-Turèll? Jeg må d<strong>og</strong> indrømme at <strong>det</strong> <strong>ikke</strong><br />
<strong>er</strong> særlig int<strong>er</strong>essant. Men int<strong>er</strong>essant bliv<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong>, når de vælg<strong>er</strong> f.eks. at indlemme en tekst<br />
som »Spr<strong>og</strong>ets Tredie Øje«. H<strong>er</strong> storm<strong>er</strong> Turèlls<br />
poetik frem i al sin dødsensalvorlige iklædning.<br />
»Bevidsthedsudvidelse af spr<strong>og</strong>et ell<strong>er</strong><br />
gennem spr<strong>og</strong>et, dét <strong>er</strong> Poesi«. Det <strong>er</strong> et vigtigt<br />
skrift <strong>og</strong> alene af den grund kan man tilgive de<br />
m<strong>er</strong>e obskure udvalg.<br />
Turèll døde for 10 år siden <strong>og</strong> vi har stadig<br />
brug for ham.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 53
(lyrik)<br />
Ursula Andkjær Olsen<br />
Atlas ov<strong>er</strong> hull<strong>er</strong> i v<strong>er</strong>den<br />
136 sid<strong>er</strong>, 198 kr.<br />
Gyldendal<br />
Anmeldt af Marianne Bugge<br />
Som jeg sidd<strong>er</strong> h<strong>er</strong> på spring ud i <strong>det</strong>te fantastiske<br />
hul af en b<strong>og</strong>, slår <strong>det</strong> mig, at den på finurlig<br />
vis blok<strong>er</strong><strong>er</strong> for sig selv: et »atlas ov<strong>er</strong><br />
hull<strong>er</strong>«, b<strong>og</strong>staveligt læst, dækk<strong>er</strong> <strong>det</strong> så <strong>ikke</strong><br />
netop hull<strong>er</strong>ne til? Altså: den fysiske b<strong>og</strong><br />
»Atlas ...« dækk<strong>er</strong> hull<strong>er</strong>ne til, så d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> <strong>er</strong><br />
mulighed for at falde ned i dem? Med <strong>det</strong>te<br />
paradoks vil jeg åbne Ursula Andkjær Olsens<br />
»Atlas ov<strong>er</strong> hull<strong>er</strong> i v<strong>er</strong>den«, d<strong>er</strong> gør lige præcis<br />
<strong>det</strong> modsatte af at dække v<strong>er</strong>dens hull<strong>er</strong> til:<br />
den afdækk<strong>er</strong> nemlig alle de ov<strong>er</strong>rumplende<br />
54<br />
Ursula Andkjær Olsen (Foto: Kaspar Nef<strong>er</strong> Olsen)<br />
Hull<strong>er</strong><br />
Hul i <strong>det</strong>: jeg ov<strong>er</strong>/-hengiv<strong>er</strong> mig til <strong>det</strong>te forrygende<br />
bombardement af et atlas<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
hull<strong>er</strong> i v<strong>er</strong>den, man kunne tænke sig at falde<br />
i.<br />
Hvis man fald<strong>er</strong> i et hul — ov<strong>er</strong>ført forstået<br />
naturligvis — ans<strong>er</strong> vi <strong>det</strong> sædvanligvis for<br />
<strong>ikke</strong> så godt. Det <strong>er</strong> i hv<strong>er</strong>t fald n<strong>og</strong>et, man<br />
helst skal se at komme op af hurtigst muligt.<br />
Men hos Ursula Andkjær Olsen <strong>er</strong> man i modsatland,<br />
for hun <strong>ikke</strong> blot fald<strong>er</strong> i hull<strong>er</strong>ne,<br />
men fald<strong>er</strong> tilsyneladende med vilje (måske<br />
kast<strong>er</strong> hun sig ligefrem?), <strong>og</strong> hun fald<strong>er</strong> rundt i<br />
dem <strong>og</strong> boltr<strong>er</strong> sig i hull<strong>er</strong>ne.<br />
B<strong>og</strong>en <strong>er</strong> kategoris<strong>er</strong>et som ’digte’. Men den<br />
<strong>er</strong> m<strong>er</strong>e end <strong>det</strong>. Den indehold<strong>er</strong> digte <strong>og</strong> en<br />
række aforism<strong>er</strong>, <strong>og</strong> begge dele lev<strong>er</strong>es med et<br />
sprudlende spr<strong>og</strong>ligt ov<strong>er</strong>skud, d<strong>er</strong> sig<strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
ene på den ene side <strong>og</strong> <strong>det</strong> an<strong>det</strong> på den anden<br />
side <strong>og</strong> påpeg<strong>er</strong>, at den modsig<strong>er</strong> sig selv, hvorved<br />
den elegant bortvift<strong>er</strong> enhv<strong>er</strong> indvending.<br />
B<strong>og</strong>en <strong>er</strong> vis <strong>og</strong> samtidig pjattet <strong>og</strong> legende:<br />
Æren <strong>er</strong> at<br />
kunne se sig<br />
selv i spejlet mens<br />
de andre kigg<strong>er</strong><br />
med ov<strong>er</strong> skuld<strong>er</strong>en<br />
Ell<strong>er</strong>:<br />
Nærved <strong>og</strong> næsten<br />
slår alle mand af hesten<br />
D<strong>er</strong> <strong>er</strong> ingen handling — men en masse røde<br />
tråde — <strong>og</strong> så kunne man frygte at læsningen<br />
blev lidt lang: 136 sid<strong>er</strong>s digte <strong>og</strong> aforism<strong>er</strong>?<br />
Men <strong>det</strong> gør den <strong>ikke</strong>: forfatt<strong>er</strong>en tør tage livtag<br />
med <strong>det</strong> helt store, <strong>og</strong> hun formår formatet,<br />
således at <strong>det</strong> store fremstår vedkommende <strong>og</strong><br />
både følt <strong>og</strong> sanset. Hun vid<strong>er</strong>egiv<strong>er</strong> sine evigt<br />
skiftende point<strong>er</strong> med en skarprettet pen, d<strong>er</strong><br />
præcist fokus<strong>er</strong><strong>er</strong> essensen, men samtidig brus<strong>er</strong><br />
ov<strong>er</strong> i et springvand af pjat (alene <strong>det</strong> selvopfundne<br />
ord »Dødenskab«...) Og <strong>det</strong> <strong>er</strong> nok<br />
<strong>det</strong>te forfriskende skift mellem dyb alvor <strong>og</strong><br />
<strong>det</strong> rene vås, d<strong>er</strong> gør b<strong>og</strong>en relativ let. (Og i<br />
øvrigt: hvem læs<strong>er</strong> et atlas i ét stræk <strong>og</strong> for<br />
handlingens skyld? Nej, vel?) Ursula Andkjær<br />
Olsen tal<strong>er</strong> som et vandfald med en syndflod<br />
af stemm<strong>er</strong> i et pinseund<strong>er</strong> af mangetydighed.<br />
»Atlas ov<strong>er</strong> hull<strong>er</strong> i v<strong>er</strong>den« <strong>er</strong> inddelt i otte<br />
afsnit, hvoraf mange ref<strong>er</strong><strong>er</strong><strong>er</strong> til musikvidenskaben:<br />
»Harmonia mundana et disharmonia<br />
mundana«; »Harmonilæren« (med und<strong>er</strong>afsnittene<br />
»Kvinden <strong>og</strong> dissonansen«; »Lille harmonilære<br />
for kend<strong>er</strong>e <strong>og</strong> liebhav<strong>er</strong>e« <strong>og</strong> »Have<br />
med dig i«); foruden, for eksempel, »Sinfonia<br />
for en ny flod« <strong>og</strong> endelig »Mellem muslingeskall<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> grank<strong>og</strong>l<strong>er</strong>«.<br />
Ursula Andkjær Olsen <strong>er</strong> direkte dial<strong>og</strong>isk i<br />
sin fortælleglæde: hun har mange selvafbrydels<strong>er</strong>,<br />
selvkommentar<strong>er</strong> <strong>og</strong> læs<strong>er</strong>henvendels<strong>er</strong>.<br />
B<strong>og</strong>en fremstår således dugfrisk <strong>og</strong> stakån<strong>det</strong><br />
— som skrevet i en poetisk raptus. Hun <strong>er</strong> profetisk<br />
i sin stemmeføring: »Og jeg ved/ <strong>ikke</strong><br />
hvorfor jeg/ skulle græde <strong>og</strong> jeg/ ved <strong>ikke</strong> hvorfor/<br />
jeg <strong>ikke</strong> skulle græde«. Det <strong>er</strong> i retning af<br />
<strong>og</strong> på niveau med Ki<strong>er</strong>kegaards: Gift dig, du vil<br />
fortryde <strong>det</strong>; gift dig <strong>ikke</strong>, du vil <strong>og</strong>så fortryde<br />
<strong>det</strong>... B<strong>og</strong>en øs<strong>er</strong> uanstrengt <strong>og</strong> ligefremt af<br />
citat<strong>er</strong> <strong>og</strong> ref<strong>er</strong>enc<strong>er</strong> til litt<strong>er</strong>atur, filosofi, musik<br />
<strong>og</strong> rems<strong>er</strong>.<br />
Selvom <strong>det</strong>te <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> n<strong>og</strong>en fortælling, <strong>er</strong><br />
Ursula Andkjær Olsen en guddommelig fortæll<strong>er</strong>.<br />
Hun hold<strong>er</strong> sit skriv<strong>er</strong>i i stramme tøjl<strong>er</strong><br />
som en meget aktiv fortæll<strong>er</strong>, men netop <strong>ikke</strong><br />
alvidende: hun modsig<strong>er</strong> jo sig selv igen <strong>og</strong><br />
igen. I b<strong>og</strong>ens sidste aforisme, »Mellem muslingeskall<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> grank<strong>og</strong>l<strong>er</strong>«, imødegår hun<br />
enhv<strong>er</strong> modsigelse i den henseende i en direkte<br />
læs<strong>er</strong>henvendelse. Ursula Andkjær Olsen<br />
kan tillade sig alt: <strong>det</strong> <strong>er</strong> jo hendes b<strong>og</strong>, <strong>og</strong> <strong>det</strong><br />
<strong>er</strong> hende, d<strong>er</strong> find<strong>er</strong> på <strong>det</strong> hele. Og som hun<br />
sig<strong>er</strong> an<strong>det</strong>steds i b<strong>og</strong>en: »Forveksl endelig <strong>ikke</strong><br />
fortælleglæden med den yd<strong>er</strong>ste sandhed«.<br />
Fortælleglæde <strong>er</strong> d<strong>er</strong> nok af, <strong>og</strong> sandhed<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> d<strong>er</strong> fl<strong>er</strong>e af. Jeg glæd<strong>er</strong> mig til m<strong>er</strong>e Ursula<br />
<strong>og</strong> anbefal<strong>er</strong> indtil vid<strong>er</strong>e »Atlas ov<strong>er</strong> hull<strong>er</strong> i<br />
v<strong>er</strong>den«. Det kræv<strong>er</strong> en suv<strong>er</strong>ænitet at kaste sig<br />
ud på de 70.000 favne — <strong>og</strong> at forblive d<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
få n<strong>og</strong>et godt ud af <strong>det</strong>. Dén suv<strong>er</strong>ænitet besidd<strong>er</strong><br />
Ursula Andkjær Olsen.
Ursula Andkjær Olsen<br />
Atlas ov<strong>er</strong> hull<strong>er</strong> i v<strong>er</strong>den<br />
136 sid<strong>er</strong>, 198 kr.<br />
Gyldendal<br />
Ursula styr<strong>er</strong><br />
for vildt<br />
Andkjær Olsen lev<strong>er</strong><strong>er</strong> præcist<br />
<strong>hvad</strong> man <strong>ikke</strong> vidste man ville have<br />
Anmeldt af Mads Rosendahl Thomsen<br />
»Atlas ov<strong>er</strong> hull<strong>er</strong> i v<strong>er</strong>den« har all<strong>er</strong>ede fået<br />
særdeles gode anmeldels<strong>er</strong>, <strong>og</strong> jeg skal straks<br />
sige, at <strong>det</strong>te <strong>ikke</strong> bliv<strong>er</strong> n<strong>og</strong>en undtagelse.<br />
Informations Skyum-Nielsen, Weekendavisens<br />
Bukdahl <strong>og</strong> Politikens Lyngsø var n<strong>og</strong>et så<br />
sjældent som næsten tre-enige om, at <strong>det</strong> foreliggende<br />
værk var rigtigt godt. Lyngsø brugte<br />
end<strong>og</strong> anledningen til at revid<strong>er</strong>e sin opfattelse<br />
af sin tre år gamle anmeldelse af Andkjær<br />
Olsens debut »Lulus sange <strong>og</strong> tal<strong>er</strong>«, som han<br />
ell<strong>er</strong>s i sin tid henrettede på åben avisside. Så<br />
et ell<strong>er</strong> an<strong>det</strong> sted handl<strong>er</strong> <strong>det</strong> <strong>ikke</strong> så meget<br />
om, hvorvidt »Atlas ov<strong>er</strong> hull<strong>er</strong> i v<strong>er</strong>den« <strong>er</strong><br />
god, men på hvilken måde b<strong>og</strong>en <strong>er</strong> fremragende.<br />
For igen, <strong>det</strong> <strong>er</strong> virkelig meget glimrende,<br />
<strong>det</strong> h<strong>er</strong>.<br />
Bukdahl var som ventet begejstret for den<br />
nye opus, men lad<strong>er</strong> <strong>det</strong> alligevel sive ud, at<br />
han godt kunne lide den lidt vild<strong>er</strong>e stil med<br />
fl<strong>er</strong>e und<strong>er</strong>lige stemm<strong>er</strong> <strong>og</strong> pludselig ind- <strong>og</strong><br />
udfald i »Lulus sange <strong>og</strong> drømme«. Ikke ov<strong>er</strong>raskende<br />
har Lyngsø <strong>det</strong> lige modsat. Jeg synes<br />
fr. Olsen ramm<strong>er</strong> næsten plet med <strong>det</strong> h<strong>er</strong>.<br />
En af de helt store kvalitet<strong>er</strong> ved »Atlas ov<strong>er</strong><br />
hull<strong>er</strong> i v<strong>er</strong>den« <strong>er</strong>, at d<strong>er</strong> i de lange forløb i<br />
b<strong>og</strong>ens sektion<strong>er</strong> holdes fast, stædig <strong>og</strong> forpligtende,<br />
i forskellige nøglebegreb<strong>er</strong> <strong>og</strong> tema<strong>er</strong>,<br />
som d<strong>er</strong> vari<strong>er</strong>es ov<strong>er</strong>. Det sk<strong>er</strong> med den samme<br />
raffin<strong>er</strong>ede polyfone teknik, som blev<br />
anvendt i debuten, hvor indrykning<strong>er</strong> <strong>og</strong> kursiv<strong>er</strong>ing<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> lejlighedsvise svar <strong>og</strong> gensvar mel-<br />
DOBBELTANMELDELSE<br />
lem stump<strong>er</strong>ne giv<strong>er</strong> en dynamisk stil. Ell<strong>er</strong><br />
opleves som et græsk drama med et kor, d<strong>er</strong><br />
stemm<strong>er</strong> i fra siden. Bortset fra b<strong>og</strong>ens <strong>og</strong>så<br />
forrygende mellemstykke »Forbrugsgåd<strong>er</strong>.<br />
Mind<strong>er</strong> fra Samfun<strong>det</strong>«, d<strong>er</strong> lev<strong>er</strong><strong>er</strong> rapkæftede<br />
svar på spørgsmål på svar (»Kan du <strong>ikke</strong> få den<br />
op <strong>og</strong> stå? Tag hende som en mand, i stiv<br />
arm«), hold<strong>er</strong> Andkjær Olsen fast i denne<br />
form, hvor hun kan lade indskud <strong>og</strong> korrektion<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> alv<strong>er</strong>dens godt afløse hinanden, som om<br />
<strong>det</strong> var den naturligste sag i v<strong>er</strong>den. D<strong>er</strong> tænkes<br />
godt, <strong>og</strong> d<strong>er</strong> skrives godt.<br />
En god del af b<strong>og</strong>en handl<strong>er</strong> om ov<strong>er</strong>vejels<strong>er</strong><br />
ov<strong>er</strong> <strong>det</strong> fælles, om folket såmænd, <strong>og</strong> hvordan<br />
hv<strong>er</strong> <strong>er</strong> sin egen. Det <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> bare lystigt, formidabelt<br />
vrøvl; d<strong>er</strong> <strong>er</strong> en etisk tyngde ov<strong>er</strong> <strong>det</strong>,<br />
d<strong>er</strong> giv<strong>er</strong> et modspil til afsøgningen af spr<strong>og</strong>ets<br />
vildveje. Ell<strong>er</strong> <strong>hvad</strong> Bukdahl kald<strong>er</strong> for »Ny<br />
Politisk Poesi«, hvor sjov <strong>og</strong> alvor lev<strong>er</strong> fint<br />
sammen (måske fordi man <strong>ikke</strong> altid <strong>er</strong> klar<br />
ov<strong>er</strong>, <strong>hvad</strong> d<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>hvad</strong>).<br />
Men ell<strong>er</strong>s handl<strong>er</strong> <strong>det</strong> jo lidt om <strong>det</strong> hele,<br />
om eksistensen mellem spr<strong>og</strong>et, v<strong>er</strong>den <strong>og</strong> de<br />
andre. Om at balanc<strong>er</strong>e harmoni <strong>og</strong> disharmoni.<br />
Og med en gen<strong>er</strong>øs ov<strong>er</strong>vældende mængde<br />
af stof, d<strong>er</strong> <strong>og</strong>så spænd<strong>er</strong> ov<strong>er</strong> direkte ell<strong>er</strong><br />
indirekte citat<strong>er</strong> fra And<strong>er</strong>s And, Hitl<strong>er</strong>, Napoleon,<br />
Rimbaud <strong>og</strong> mange andre.<br />
B<strong>og</strong>en slutt<strong>er</strong> suv<strong>er</strong>ænt med et prosadigt,<br />
d<strong>er</strong> handl<strong>er</strong> om at ville holde fast i alle disse<br />
modsætning<strong>er</strong>: »Hvad <strong>er</strong> <strong>det</strong> du har imod mig?<br />
At jeg <strong>ikke</strong> har valgt side? […] At jeg hv<strong>er</strong>ken<br />
foretrækk<strong>er</strong> forestillingen frem for opfyldelsen<br />
ell<strong>er</strong> opfyldelsen frem for forestillingen? At jeg<br />
tror, jeg kan få både i pose <strong>og</strong> i sæk <strong>og</strong> blæse<br />
med mel i munden? Ja, den var værre, den var<br />
virkelig værre, men gør <strong>det</strong> n<strong>og</strong>et, hvis jeg alligevel<br />
<strong>ikke</strong> kan?«. Nej, <strong>det</strong> gør <strong>ikke</strong> spor. Bliv<br />
bare ved.<br />
<strong>Standart</strong> udsætt<strong>er</strong> løbende en aktuel b<strong>og</strong> for et dobbeltblik.<br />
En anmeldelse har altid bund i én læs<strong>er</strong>s egne krit<strong>er</strong>i<strong>er</strong>, <strong>og</strong> d<strong>er</strong>for kan to<br />
anmeldels<strong>er</strong> få fl<strong>er</strong>e nuanc<strong>er</strong> med.<br />
Redaktionen<br />
(lyrik)<br />
Denne<br />
b<strong>og</strong><br />
<strong>er</strong> gratis<br />
Nyd en reklamefinansi<strong>er</strong>et<br />
digtsamling — uden<br />
afbrydels<strong>er</strong><br />
Pet<strong>er</strong> Dyreborg Moslund<br />
Bestsell<strong>er</strong><br />
52 sid<strong>er</strong>, gratis<br />
Eget forlag<br />
Anmeldt af Brian Dan Christensen<br />
D<strong>er</strong> <strong>er</strong> mindst tre yd<strong>er</strong>st int<strong>er</strong>essante aspekt<strong>er</strong><br />
ved Pet<strong>er</strong> Dyreborg Moslunds nye digtsamling:<br />
Den <strong>er</strong> reklamefinansi<strong>er</strong>et, udkomm<strong>er</strong> i et<br />
oplag på hele 3.000 eksemplar<strong>er</strong> — <strong>og</strong> <strong>er</strong> ganske<br />
gratis. Forfatt<strong>er</strong>en har selv stået for idé,<br />
projektledelse <strong>og</strong> tegning af sponsoraftal<strong>er</strong> med<br />
annoncør<strong>er</strong>ne: Montana, Nescafé, JobZonen,<br />
Forbrændingen <strong>og</strong> Grefta; sidstnævnte <strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
trykk<strong>er</strong>i i Grenå, d<strong>er</strong> har trykt b<strong>og</strong>en. Reklam<strong>er</strong>ne<br />
pryd<strong>er</strong> kun omslaget <strong>og</strong> gen<strong>er</strong><strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
læsningen; når b<strong>og</strong>en først <strong>er</strong> åbnet, lign<strong>er</strong> den<br />
alle andre.<br />
fortsættes næste side<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 55
(lyrik)<br />
fortsat fra forrige side<br />
For d<strong>er</strong> <strong>er</strong> styr på <strong>det</strong>alj<strong>er</strong>ne. Forfatt<strong>er</strong>en stud<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
jura, <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> glædeligt, al den stund at<br />
han så formentlig engang bliv<strong>er</strong> i stand til at<br />
leve af sit fuldtidsjob. For digtene hold<strong>er</strong> simpelthen<br />
<strong>ikke</strong> i byretten. B<strong>og</strong>en svælg<strong>er</strong> af<br />
pub<strong>er</strong>tære iagttagels<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> stort set alle skamrid<strong>er</strong><br />
de tre predebutære dagdrømme:<br />
1) Naturen, 2) kærligheden <strong>og</strong> 3) poet<strong>ikke</strong>n.<br />
Den første kategori <strong>er</strong> så fyldt med græs,<br />
regn, fugle i falset, Vest<strong>er</strong>hav <strong>og</strong> vindens piben<br />
i næsen, at Danmarks Naturfredningsforening<br />
burde have meldt sig som hovedsponsor.<br />
Den næste kategori om bl.a. hvordan vi<br />
sov<strong>er</strong> <strong>og</strong> kyss<strong>er</strong>, vil jeg lade forfatt<strong>er</strong>en selv<br />
defin<strong>er</strong>e:<br />
Du sov<strong>er</strong><br />
længst,<br />
<strong>og</strong> jeg lytt<strong>er</strong> længe<br />
til lyden af dynen<br />
d<strong>er</strong> knas<strong>er</strong> lidt <strong>og</strong> let<br />
ligg<strong>er</strong> <strong>og</strong> følg<strong>er</strong><br />
de tunge bølg<strong>er</strong><br />
når du trækk<strong>er</strong> vejret —<br />
golfstrømmen i din bulede krop.<br />
Den tredje kategori behandl<strong>er</strong> digt<strong>er</strong>ens <strong>og</strong> digtets<br />
opgave på en måde, så man som læs<strong>er</strong> får<br />
<strong>det</strong> indtryk, at denne forfatt<strong>er</strong>, i modsætning til<br />
alle andre, har set lyset: »Hvis jeg skrev digte<br />
som t<strong>er</strong>api/ ville jeg være yd<strong>er</strong>st produktiv«.<br />
B<strong>og</strong>en <strong>er</strong> et katal<strong>og</strong> ov<strong>er</strong> en ung mands<br />
undren ov<strong>er</strong> sig selv i v<strong>er</strong>den, <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> al ære<br />
værd. Men digte <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> gjort af forundring<br />
alene, <strong>og</strong> alle går vi rundt i vores egen lille v<strong>er</strong>den.<br />
Kunsten <strong>er</strong> m<strong>er</strong>e end <strong>det</strong>, <strong>og</strong> hvis man —<br />
uden sammenligning ov<strong>er</strong>hove<strong>det</strong> — sætt<strong>er</strong> sig<br />
ned for at lave kunst, <strong>er</strong> man en idiot, som<br />
Steve Martin engang sagde. Kunsten <strong>er</strong> en dark<br />
horse, som kan ov<strong>er</strong>raske os ved at være flyttet<br />
et an<strong>det</strong> sted hen. Den <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> en trojansk hest<br />
med værels<strong>er</strong> til leje.<br />
Med andre ord: Jeg synes <strong>ikke</strong> forfatt<strong>er</strong>en<br />
Moslund <strong>er</strong> lige så talentfuld som projektmag<strong>er</strong>en<br />
Moslund — <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> ment som en kompliment.<br />
Og eft<strong>er</strong>som jeg hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> selv lev<strong>er</strong> af at<br />
skrive digte, men <strong>er</strong>nær<strong>er</strong> mig ved at markedsføre<br />
<strong>og</strong> brande virksomhed<strong>er</strong>, må jeg sige <strong>det</strong>te:<br />
Det <strong>er</strong> mig en gåde, hvordan stringent styrede<br />
<strong>og</strong> æstetisk vi-<strong>er</strong>-<strong>det</strong>-gode-liv position<strong>er</strong>ede<br />
mærk<strong>er</strong> som Montana <strong>og</strong> Nescafé har fået den<br />
idé, at <strong>det</strong>te projekt harmon<strong>er</strong><strong>er</strong> med <strong>og</strong> styrk<strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong>es profil. »Forbrændingen« <strong>er</strong> den eneste<br />
oplagte sponsor, men <strong>det</strong> <strong>er</strong> flot, at Moslund<br />
har fået solgt idéen, <strong>og</strong> måske har han en fremtid<br />
som sælg<strong>er</strong>.<br />
Nye læs<strong>er</strong>e <strong>og</strong> arbejdsgiv<strong>er</strong>e kan bestille<br />
b<strong>og</strong>en via gratisb<strong>og</strong>.dk <strong>og</strong> en postgang sen<strong>er</strong>e<br />
nyde et ulideligt selvhøjtideligt foto af en<br />
behørigt bebrillet digt<strong>er</strong>, iklædt brunt tøj <strong>og</strong> i<br />
baggrunden et Upp<strong>er</strong> Manhattan parkafsnit<br />
som mest af alt lign<strong>er</strong> skovene omkring Silkeborg.<br />
56<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
Bastard-værk<br />
Tore Ørnsbo <strong>og</strong> N.G. Hamm<strong>er</strong><br />
Bastard<br />
Digte <strong>og</strong> tegning<strong>er</strong><br />
44 sid<strong>er</strong>, 249 kr.<br />
Lindhardt <strong>og</strong> Ringhof<br />
Fantasy-billed<strong>er</strong> omsat til digt<br />
Anmeldt af Marianne Bugge<br />
»Bastard« <strong>er</strong> en bastard af en b<strong>og</strong>. Fordi<br />
bastard <strong>er</strong> en krydsning — h<strong>er</strong> af kunstart<strong>er</strong>ne<br />
— hvorved d<strong>er</strong> opstår en — ja, bastardkunstart.<br />
Dette eksp<strong>er</strong>iment af en b<strong>og</strong> indehold<strong>er</strong> digte af<br />
forfatt<strong>er</strong>en Tore Ørnsbo <strong>og</strong> tegning<strong>er</strong> af den<br />
autodidakte kunstn<strong>er</strong> N.G. Hamm<strong>er</strong>. Mø<strong>det</strong><br />
mellem kunstart<strong>er</strong>ne opstår på hv<strong>er</strong>t af b<strong>og</strong>ens<br />
20 opslag, hvor Ørnsbos digt står på venstre<br />
side <strong>og</strong> Hamm<strong>er</strong>s tegning på højre. Relationen<br />
<strong>er</strong>, at Ørnsbo har skrevet sine digte med<br />
udgangspunkt i Hamm<strong>er</strong>s tegning<strong>er</strong>. Digtene <strong>er</strong><br />
således ekfras<strong>er</strong>, altså netop digte skrevet ’på’<br />
billed<strong>er</strong>.<br />
Projektet <strong>er</strong> int<strong>er</strong>essant, <strong>og</strong> meget stringent<br />
gennemført. B<strong>og</strong>en fremtræd<strong>er</strong> helstøbt: man<br />
fornemm<strong>er</strong> samme stemmeføring i såvel billede<br />
som digt, ja sågar i satstypen,<br />
DemocraticaBold, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> ret karakt<strong>er</strong>istisk<br />
(krukket?) <strong>og</strong> med til at binde ord <strong>og</strong> billede <strong>og</strong><br />
ordbillede sammen. Som bastard-værk betragtet<br />
<strong>er</strong> b<strong>og</strong>en vellykket.<br />
Hamm<strong>er</strong>s streg <strong>og</strong> motivvalg <strong>er</strong> i retning af<br />
fantasy. Tegning<strong>er</strong>ne søg<strong>er</strong> <strong>det</strong> foruroligende <strong>og</strong><br />
groteske. Men <strong>det</strong> udføres <strong>ikke</strong> altid ganske<br />
Hamm<strong>er</strong>s billede & Ørnsbos tekst<br />
ov<strong>er</strong>bevisende. Tegning<strong>er</strong>ne synes til tid<strong>er</strong><br />
umodne, <strong>og</strong> budskabet fremtræd<strong>er</strong> villet <strong>og</strong><br />
d<strong>er</strong>med nemt patetisk. Men indrømmet: fantasy<br />
<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> lige min stil.<br />
Ørnsbo kast<strong>er</strong> sig i sine billeddial<strong>og</strong><strong>er</strong> uimpon<strong>er</strong>et<br />
ov<strong>er</strong> tilværelsens store spørgsmål. Han<br />
lanc<strong>er</strong><strong>er</strong> indledningsvis begreb<strong>er</strong> som løgnen,<br />
sandheden, gentagelsen <strong>og</strong> lukk<strong>er</strong> b<strong>og</strong>en med<br />
begær, glemsel <strong>og</strong> forfængelighed. Men desværre<br />
grib<strong>er</strong> han <strong>ikke</strong> chancen for at komme<br />
ind i <strong>og</strong> på disse begreb<strong>er</strong>. De forbliv<strong>er</strong> abstrakte.<br />
Og d<strong>er</strong>med ret ligegyldige.<br />
Måske <strong>er</strong> <strong>det</strong> en fare ved genren ekfrase som<br />
sådan, at digtet isol<strong>er</strong>et set fremstår postul<strong>er</strong>et,<br />
i<strong>det</strong> den digt<strong>er</strong>iske billeddannelse bliv<strong>er</strong> amput<strong>er</strong>et<br />
<strong>og</strong> i ste<strong>det</strong> lagt ov<strong>er</strong> på <strong>det</strong> billede, som<br />
digtet forhold<strong>er</strong> sig til? Det konkrete billede,<br />
d<strong>er</strong> i første omgang burde være en styrke for<br />
digtet, kan således ende med at blok<strong>er</strong>e for digtets<br />
eget billedskabende stof <strong>og</strong> d<strong>er</strong>med fremtræd<strong>er</strong><br />
digtet for abstrakt <strong>og</strong> uvedkommende.<br />
Men Ørnsbo <strong>er</strong> en blændende digt<strong>er</strong>, <strong>og</strong> når<br />
han <strong>er</strong> bedst, ja så <strong>er</strong> han bedst, <strong>og</strong> så bevæges<br />
jeg. Det <strong>er</strong> typisk, hvor han <strong>er</strong> m<strong>er</strong>e afdæmpet<br />
<strong>og</strong> konkret i sine egne billeddannels<strong>er</strong>:<br />
<strong>og</strong> regnen får lov at falde<br />
uden at skulle<br />
stave sig igennem et fremmed alfabet.<br />
En regn d<strong>er</strong> tyst fald<strong>er</strong> uden om al lærdom. Det<br />
billede tag<strong>er</strong> jeg med mig.
Jeg syr v<strong>er</strong>den sammen<br />
med nåle<br />
af ildfugtige guldfugle<br />
Struktur. 16 objekt<strong>er</strong>/ Forarbejd<strong>er</strong>/ til Pet<strong>er</strong><br />
Louis-Jensen<br />
16 løsark i pose, 160 kr.<br />
Basilisk<br />
Anmeldt af Jakob Øst<strong>er</strong>gaard Nielsen<br />
Basilisk har udgivet 16 anonyme <strong>og</strong> foldede<br />
løsark med dobbeltslyngede digte <strong>og</strong> tegning<strong>er</strong><br />
i en lille pose. Alt tyd<strong>er</strong> d<strong>og</strong> på, at <strong>det</strong> <strong>er</strong> den<br />
næsten hemmelige M<strong>ikke</strong>l Thyki<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> står<br />
bag; hans højstemte <strong>og</strong> koncise poesi (så brandtung<br />
æstetisk, at man næsten kan k<strong>og</strong>e den<br />
hjemfaldne SUT i den) <strong>er</strong> svært genkendelig,<br />
<strong>og</strong> de d<strong>er</strong>tilhørende skits<strong>er</strong> af lavmælte ansigt<strong>er</strong><br />
afslør<strong>er</strong> næsten digt<strong>er</strong>en. De 16 løsark <strong>er</strong><br />
Pet<strong>er</strong> Poulsen<br />
Forvandling<br />
Den hemmelige digt<strong>er</strong> i de hemmelige løsark <strong>er</strong> alt an<strong>det</strong><br />
end lige præcis <strong>det</strong><br />
henvendt til den gamle avantgardist Pet<strong>er</strong><br />
Louis-Jensen <strong>og</strong> en af hans skulptur<strong>er</strong> fra 1966:<br />
16 masonit- kass<strong>er</strong> med afskåret top, m<strong>er</strong>e orient<strong>er</strong>et<br />
mod <strong>det</strong> åbne rum i kass<strong>er</strong>ne <strong>og</strong><br />
omkring kass<strong>er</strong>ne end imod formen, skulle<br />
opstilles forskellige sted<strong>er</strong> i byrummet for at<br />
etabl<strong>er</strong>e en særlig kommunikation mellem publikum<br />
<strong>og</strong> skulptur, <strong>og</strong> <strong>det</strong> har angiveligt sat digt<strong>er</strong>en<br />
i gang med »struktur. 16 objekt<strong>er</strong>«.<br />
Thyki<strong>er</strong>(?) arbejd<strong>er</strong> stadig som i debuten,<br />
»Skygg<strong>er</strong>ne <strong>er</strong> kun flygtige« (1997), med kroppen<br />
<strong>og</strong> v<strong>er</strong>den som udgangspunkt; den helt<br />
konkrete tilstedeværelse <strong>og</strong> sanselighed i<br />
mø<strong>det</strong> med den anden (et du) <strong>og</strong> naturen<br />
(landskabet), som sådan n<strong>og</strong>le helt klassiske<br />
tema<strong>er</strong> at gå i lag med, <strong>og</strong> en henvisning til<br />
Ing<strong>er</strong> Christensen dukk<strong>er</strong> <strong>og</strong>så op d<strong>er</strong>inde.<br />
Hvis digte var eg<strong>er</strong>n<br />
63 sid<strong>er</strong>, 179 kron<strong>er</strong><br />
Vindrose<br />
Anmeldt af Rasmus Hastrup<br />
Pet<strong>er</strong> Poulsen demonstr<strong>er</strong><strong>er</strong> stor styrke i <strong>det</strong> enkle<br />
Pet<strong>er</strong> Poulsens nye digte gør ved første gennemlæsning<br />
<strong>ikke</strong> så meget væsen af sig. H<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
ingen store armbevægels<strong>er</strong> <strong>og</strong> ingen skrattende<br />
fanfar<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> kundgør, at h<strong>er</strong> komm<strong>er</strong> Et Fantastisk<br />
Digt. De enkelte digte pusl<strong>er</strong> stilfærdigt<br />
rundt <strong>og</strong> saml<strong>er</strong> spr<strong>og</strong>lige nødd<strong>er</strong> <strong>og</strong> har <strong>det</strong> tilsyneladende<br />
ret hyggeligt. Men heldigvis kan<br />
man <strong>ikke</strong> læse <strong>det</strong> samme digt for første gang to<br />
gange. Det tag<strong>er</strong> lidt tid at læse sig ind på, så at<br />
sige, <strong>hvad</strong> d<strong>er</strong> egentlig sk<strong>er</strong> i b<strong>og</strong>en, men når<br />
først digtene <strong>og</strong> læs<strong>er</strong>en bevæg<strong>er</strong> sig synkront<br />
<strong>og</strong> i samme tempo, går <strong>det</strong> op for én at »Forvandling«<br />
udgør et meget smukt vint<strong>er</strong>forråd af<br />
lune ord.<br />
Filosofiske emn<strong>er</strong> <strong>og</strong> dybsindige tank<strong>er</strong><br />
behandles omsorgsfuldt <strong>og</strong> iklædes en spr<strong>og</strong>dragt<br />
med simple, rene lini<strong>er</strong>. Digtenes form <strong>og</strong><br />
udtryk ligg<strong>er</strong> et ell<strong>er</strong> an<strong>det</strong> sted på en skala fra<br />
talespr<strong>og</strong> til jazz, <strong>og</strong> ofte drej<strong>er</strong> de sig om en<br />
enkelt idé, en enkelt tanke. Denne tanke und<strong>er</strong>streges<br />
yd<strong>er</strong>lig<strong>er</strong>e, i mange tilfælde, af digtets<br />
titel. Det virk<strong>er</strong> som om, at fl<strong>er</strong>e <strong>og</strong> fl<strong>er</strong>e digt<strong>er</strong>e<br />
helt udelad<strong>er</strong> titl<strong>er</strong>, <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> en befrielse at<br />
læse tekst<strong>er</strong>, hvor titl<strong>er</strong>ne <strong>ikke</strong> blot <strong>er</strong> titl<strong>er</strong>,<br />
men snar<strong>er</strong>e fung<strong>er</strong><strong>er</strong> som en integr<strong>er</strong>et del af<br />
digtet. For at illustr<strong>er</strong>e <strong>hvad</strong> jeg men<strong>er</strong>, vil jeg<br />
nævne et b<strong>er</strong>ømt eksempel, Ezra Pound’s »In a<br />
Station of the Metro« skrevet i 1913. Digtet<br />
lyd<strong>er</strong> i sin helhed:<br />
The apparition of these faces in the crowd;<br />
Petals on a wet, black bough.<br />
(Synet af disse ansigt<strong>er</strong> i mængden;<br />
Blade på en våd, sort gren.)<br />
(lyrik)<br />
Thyki<strong>er</strong> benytt<strong>er</strong> sig selv <strong>og</strong> skriften (h<strong>er</strong> måske<br />
nærm<strong>er</strong>e poesien) som ekkorum; <strong>det</strong> t<strong>er</strong>ritorium<br />
hvor v<strong>er</strong>den, subjekt <strong>og</strong> spr<strong>og</strong> mødes. Og<br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong> <strong>og</strong>så dér, hvor skulpturen <strong>og</strong> Thyki<strong>er</strong><br />
optag<strong>er</strong> hinanden, nemlig som ræsonansrum.<br />
Det <strong>er</strong> smukt, <strong>det</strong> <strong>er</strong> vægtigt, <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> slyng<strong>er</strong><br />
af prægnante billed<strong>er</strong>, <strong>og</strong> digt<strong>er</strong>en kræv<strong>er</strong> sin<br />
tid af sin læs<strong>er</strong>, men hans poesi <strong>er</strong> (dæleme<br />
fandme) <strong>det</strong> værd:<br />
et navn, to ord, <strong>og</strong> intet an<strong>det</strong>, sagt med en<br />
stemme, blød som et par læb<strong>er</strong> imod en<br />
sovendes køn, d<strong>er</strong>næst/ i telefonens olivengrønhed,<br />
som en mandelsæbe formet af den<br />
talendes mund, men ti nu hell<strong>er</strong>e: stj<strong>er</strong>n<strong>er</strong>ne/<br />
putt<strong>er</strong> sig und<strong>er</strong> dynen, månen har lukket<br />
sine øjne, <strong>og</strong> sky<strong>er</strong>ne hyll<strong>er</strong> sig i d<strong>er</strong>es sjal<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
slør, dukk<strong>er</strong>/ hoved<strong>er</strong>ne bag dem: <strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> mod ruden, at gråspurvenes næb høres,<br />
stadig til aften pirkende eft<strong>er</strong> k<strong>er</strong>n<strong>er</strong>ne/ fra<br />
de sidst udkastede frø?<br />
Det d<strong>er</strong> forundr<strong>er</strong>, <strong>er</strong> digt<strong>er</strong>ens evne til at være<br />
ov<strong>er</strong>vejende deskriptiv, men stadig voldsom at<br />
læse, fordi digtene på sin vis <strong>er</strong> flade; d<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> mange paradoks<strong>er</strong> ell<strong>er</strong> ræsonnement<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> <strong>er</strong> ov<strong>er</strong>vejende beskrivels<strong>er</strong> <strong>og</strong> en heftigt<br />
iltende æstetik, en art ordenes <strong>er</strong>indring, d<strong>er</strong><br />
udfold<strong>er</strong> sig. Og til tid<strong>er</strong> kan ov<strong>er</strong>læsning <strong>og</strong><br />
barok (kitsch?) blok<strong>er</strong>e mening <strong>og</strong> anslag, men<br />
h<strong>er</strong> skrives d<strong>er</strong> eft<strong>er</strong> den klassiske skønhed, <strong>og</strong><br />
<strong>det</strong> kan Thyki<strong>er</strong> virkelig. Jeg bliv<strong>er</strong> så satans<br />
optaget <strong>og</strong> indfanget af de h<strong>er</strong> digte; de <strong>er</strong><br />
meget int<strong>er</strong>essante, <strong>og</strong> snig<strong>er</strong> sig lige op på<br />
siden af (<strong>og</strong> ov<strong>er</strong>hal<strong>er</strong> nok egentlig) Ursula<br />
Andkjær <strong>og</strong> Lone Hørslev, som <strong>det</strong>te eft<strong>er</strong>års<br />
mest breathtaking exp<strong>er</strong>ience. Uha.<br />
I <strong>det</strong>te tilfælde kan man faktisk påstå, at titlen i<br />
virkeligheden <strong>er</strong> en linie i digtet. Mange af digtene<br />
i »Forvandling« benytt<strong>er</strong> sig af samme<br />
metode, <strong>og</strong> resultatet <strong>er</strong> yd<strong>er</strong>st tilfredsstillende.<br />
Man kan som læs<strong>er</strong> i <strong>det</strong> hele taget godt få<br />
den tanke, at Poulsen har skelet til am<strong>er</strong>ikansk<br />
poesi fra de første par årti<strong>er</strong> i <strong>det</strong> 20. århundrede.<br />
Mindst et par digte (»De fem ros<strong>er</strong>«, f.eks.)<br />
vis<strong>er</strong> et spr<strong>og</strong>ligt <strong>og</strong> tematisk slægtskab med<br />
Wallace Stevens (1879-1955), andre duft<strong>er</strong><br />
svagt af William Carlos Williams (1883-1963),<br />
men sådanne forfædre <strong>er</strong> gode at have, <strong>og</strong> Pet<strong>er</strong><br />
Poulsen behandl<strong>er</strong> sine an<strong>er</strong> med respekt <strong>og</strong><br />
smagfuldhed.<br />
B<strong>og</strong>ens titel <strong>og</strong> tema <strong>er</strong> forvandling. Et øjeblik<br />
kan forvandle v<strong>er</strong>den, <strong>og</strong> Pet<strong>er</strong> Poulsens<br />
digte foregår ofte netop dér, hvor et fortættet<br />
øjeblik bliv<strong>er</strong> til et an<strong>det</strong> <strong>og</strong> eft<strong>er</strong>lad<strong>er</strong> virkeligheden<br />
mærkbart ændret. Det synes, som om<br />
Poulsen har indset, at sådanne forandring<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
uundgåelige, et livsvilkår på linie med årstid<strong>er</strong>ne,<br />
<strong>og</strong> denne indsigt gør <strong>det</strong> muligt for ham<br />
at beskrive <strong>det</strong> åndfulde øjebliks fing<strong>er</strong>aftryk<br />
på konkrete begivenhed<strong>er</strong> med impon<strong>er</strong>ende<br />
finesse <strong>og</strong> tindrende und<strong>er</strong>fundighed. Øjebl<strong>ikke</strong>t<br />
<strong>er</strong> til stede i digtene, <strong>og</strong> digtene <strong>er</strong> til<br />
stede i øjebl<strong>ikke</strong>t. »Forvandling« <strong>er</strong> en b<strong>og</strong><br />
man <strong>ikke</strong> bliv<strong>er</strong> færdig med, simpelthen fordi<br />
den ideligt forvandl<strong>er</strong> sig i takt med læs<strong>er</strong>ens<br />
forudsætning<strong>er</strong>.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 57
(lyrik)<br />
JLM — Johannes L. Madsen samlede<br />
Lars Bukdahl <strong>og</strong> Eli I. Lund (red.)<br />
958 sid<strong>er</strong>, 400 kr.<br />
Arena<br />
Halfdan E & Martin G<br />
Smarte plett<strong>er</strong> mellem fingrene<br />
20 digte af Johannes L. Madsen<br />
CD, 149 kr.<br />
ArtPeople<br />
Anmeldt af Thomas Thomsen<br />
Syredigt<strong>er</strong>en Johannes L. Madsen (1942-2000)<br />
<strong>er</strong> n<strong>og</strong>et af en outsid<strong>er</strong> i dansk litt<strong>er</strong>atur. En litt<strong>er</strong>ær<br />
excentrik<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> eft<strong>er</strong> ca. 15 produktive år<br />
trak sig tilbage fra den litt<strong>er</strong>ære scene <strong>og</strong> levede<br />
en slags enebo<strong>er</strong>tilværelse indtil sin død.<br />
D<strong>er</strong> <strong>er</strong> nok <strong>ikke</strong> mange ud ov<strong>er</strong> forfatt<strong>er</strong>e <strong>og</strong> litt<strong>er</strong>aturstud<strong>er</strong>ende,<br />
d<strong>er</strong> har hørt om ell<strong>er</strong> endsige<br />
læst hans tekst<strong>er</strong>. Muligvis fordi Johannes L.<br />
Madsen på forund<strong>er</strong>lig vis <strong>ikke</strong> har været en<br />
inkorpor<strong>er</strong>et del af den brede litt<strong>er</strong>ære kanon,<br />
men måske <strong>og</strong>så fordi hans bøg<strong>er</strong> i mange år<br />
har været nærmest uopdrivelige. Det <strong>er</strong> d<strong>er</strong><br />
heldigvis lavet om på nu, hvor Lars Bukdahl<br />
<strong>og</strong> Eli I. Lund har samlet hele forfatt<strong>er</strong>skabet i<br />
en lækk<strong>er</strong> 1,5 kg. tung b<strong>og</strong>. »JLM — Johannes<br />
L. Madsen samlede« rumm<strong>er</strong> som titlen antyd<strong>er</strong><br />
hele produktionen, som består af digtsamling<strong>er</strong>,<br />
to roman<strong>er</strong>, dramatik <strong>og</strong> børnebøg<strong>er</strong>/tekst<strong>er</strong>,<br />
foruden en række nyttige tekstoplysning<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> et oplysende eft<strong>er</strong>ord af Lars<br />
Bukdahl.<br />
Forfatt<strong>er</strong>skabet har sit udspring i 1960’<strong>er</strong>nes<br />
skrifttematiske <strong>og</strong> spr<strong>og</strong>filosofiske poesi. Und<strong>er</strong><br />
et fængselsophold blev Madsen optaget af<br />
lyr<strong>ikke</strong>n, <strong>og</strong> eft<strong>er</strong> han lærte Vagn Steen at kende,<br />
blev han inspir<strong>er</strong>et til de første digtsamling<strong>er</strong>.<br />
Forfatt<strong>er</strong>skabet indledes med fire hardcore<br />
konkretistiske digtsamling<strong>er</strong>, hvor spr<strong>og</strong>ets såvel<br />
indholdsmæssige som visuelle sid<strong>er</strong> udforskes<br />
på utallige måd<strong>er</strong>. Digt<strong>er</strong>en tag<strong>er</strong> spr<strong>og</strong>et<br />
på or<strong>det</strong>, <strong>og</strong> til trods for <strong>det</strong> let naive præg,<br />
som n<strong>og</strong>le af de digt<strong>er</strong>iske ordlege kan have,<br />
åbn<strong>er</strong> digtene for en række refleksion<strong>er</strong> ov<strong>er</strong><br />
58<br />
»Jeg <strong>er</strong> kemik<strong>er</strong>en,<br />
d<strong>er</strong> får følels<strong>er</strong>ne<br />
udkrystallis<strong>er</strong>et<br />
i et klart spr<strong>og</strong>«<br />
Den danske syredigt<strong>er</strong>s værk<strong>er</strong><br />
endelig samlet i pragtudgave<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
spr<strong>og</strong>ets udtryks- <strong>og</strong> betydningsmulighed<strong>er</strong>.<br />
Konkretismens knaphed mød<strong>er</strong> sin modsætning<br />
i forfatt<strong>er</strong>skabets anden fase, nemlig den<br />
såkaldte syretril<strong>og</strong>i, som indledes med hovedværket,<br />
den vilde <strong>og</strong> sprudlende »Nedspildt<br />
spruttende af syre« (1969). H<strong>er</strong>eft<strong>er</strong> følg<strong>er</strong><br />
»Smarte plett<strong>er</strong> mellem fingrene« <strong>og</strong> romanen<br />
»For en p<strong>er</strong>son med v<strong>er</strong>bale pupill<strong>er</strong>«. I disse<br />
bøg<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> eft<strong>er</strong> sigende <strong>er</strong> skrevet und<strong>er</strong><br />
påvirkning af lsd <strong>og</strong> andre hallucin<strong>og</strong>en<strong>er</strong>, går<br />
spr<strong>og</strong>et amok, <strong>og</strong> v<strong>er</strong>den ses gennem den syrede<br />
bevidstheds påvirkede øjne. Tekst<strong>er</strong>ne <strong>er</strong><br />
kalejdoskopiske <strong>og</strong> hallucin<strong>er</strong>ende, <strong>og</strong> eft<strong>er</strong><br />
endt læsning føl<strong>er</strong> man sig trukket godt <strong>og</strong><br />
grundigt ud i lsd-rusens afkr<strong>og</strong>e. Digtene funkl<strong>er</strong><br />
som prism<strong>er</strong> <strong>og</strong> kast<strong>er</strong> betydning<strong>er</strong> af sig<br />
med en sådan fart, at man bliv<strong>er</strong> rundtosset af<br />
læsningen. Kemik<strong>er</strong>en Madsen sprøjt<strong>er</strong> ætsende<br />
syre i ordform eft<strong>er</strong> læs<strong>er</strong>en, <strong>og</strong> i n<strong>og</strong>le tekst<strong>er</strong><br />
skal man rulle <strong>det</strong> helt store analyseapparat<br />
ud for at finde hoved <strong>og</strong> hale i galskaben.<br />
Bøg<strong>er</strong>ne <strong>er</strong> helt særegne, <strong>og</strong> mig bekendt findes<br />
d<strong>er</strong>es lige <strong>ikke</strong> i dansk litt<strong>er</strong>atur.<br />
»For en p<strong>er</strong>son med v<strong>er</strong>bale pupill<strong>er</strong>«<br />
(1970) <strong>er</strong> sidste del af syretril<strong>og</strong>ien. Det <strong>er</strong> en<br />
b<strong>og</strong>, d<strong>er</strong> leg<strong>er</strong> med romangenren, men i modsætning<br />
til digtsamling<strong>er</strong>ne <strong>er</strong> d<strong>er</strong> tale om m<strong>er</strong>e<br />
syre end genialitet, <strong>og</strong> b<strong>og</strong>en <strong>er</strong>, ligesom forfatt<strong>er</strong>skabets<br />
anden roman »Magik<strong>er</strong>ne« (1972),<br />
meget anstrengende <strong>og</strong> temmelig uint<strong>er</strong>essant<br />
at læse. I <strong>det</strong> hele taget <strong>er</strong> Madsen <strong>ikke</strong> ret god<br />
som prosaist. En del af prosatekst<strong>er</strong>ne <strong>er</strong> ligesom<br />
store dele af roman<strong>er</strong>ne nærmest ulæselige.<br />
De syrede digression<strong>er</strong> fung<strong>er</strong><strong>er</strong> meget<br />
bedre i poesien, som <strong>er</strong> forfatt<strong>er</strong>skabets egentlige<br />
attraktion. I digtsamling<strong>er</strong>ne fra starten <strong>og</strong><br />
midten af 1970’<strong>er</strong>ne optræd<strong>er</strong> en række tekst<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> tilskrives ’Tilfældighedsoraklet’ <strong>og</strong><br />
’Orakelmaskinen’. Tilfældigheden (tekst<strong>er</strong> klippet<br />
i stykk<strong>er</strong> <strong>og</strong> trukket op af en pose) <strong>er</strong> h<strong>er</strong><br />
den æstetiske motor, d<strong>er</strong> sammensætt<strong>er</strong> nye<br />
tekst<strong>er</strong> kal<strong>det</strong> »kosm<strong>og</strong>ramm<strong>er</strong> — budskab<strong>er</strong><br />
fra intetheden«, som <strong>det</strong> hedd<strong>er</strong> i foror<strong>det</strong> til<br />
»Hvad s<strong>er</strong> diamant<strong>er</strong>« (1971). Men desværre <strong>er</strong><br />
disse tekst<strong>er</strong> m<strong>er</strong>e kuriøse end læsbare, <strong>og</strong> de<br />
<strong>er</strong>, ligesom <strong>det</strong> <strong>er</strong> tilfæl<strong>det</strong> med roman<strong>er</strong>ne,<br />
nærm<strong>er</strong>e et bevis på Madsens radikalitet <strong>og</strong><br />
kreativitet end på, at den kontroll<strong>er</strong>ede tilfældighed<br />
kan skabe gode tekst<strong>er</strong>.<br />
Sen<strong>er</strong>e i 1970’<strong>er</strong>ne udsendte Johannes L.<br />
Madsen et par digt- <strong>og</strong> tekstsamling<strong>er</strong>, hvor de<br />
litt<strong>er</strong>ære syretrips <strong>er</strong> knapt så udflippede, men<br />
<strong>det</strong> betyd<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> at den poetiske åre <strong>er</strong> udtørret<br />
endnu. D<strong>er</strong> <strong>er</strong> rigtig meget godt at grave frem i<br />
bøg<strong>er</strong>ne. Især bør de to første dele af »Er skriften<br />
løgn fordi lysets baggrund altid <strong>er</strong> sort«<br />
(1974) <strong>og</strong> den skrifttematiske digtsamling »Min<br />
fuldautomatiske pen« (1975) fremhæves. Også<br />
forsøget med at skrive popsange i <strong>det</strong> tidlig<strong>er</strong>e<br />
utrykte manuskript »Salvet baby« (1978) ramm<strong>er</strong><br />
poppens tone rigtig flot, <strong>og</strong> <strong>det</strong> kunne<br />
være int<strong>er</strong>essant at se, <strong>hvad</strong> datidens politis<strong>er</strong>ede<br />
bands kunne have fået ud af de tekst<strong>er</strong>.<br />
I den m<strong>er</strong>e muntre ende af skalaen befind<strong>er</strong><br />
Johannes L. Madsens børnetekst<strong>er</strong> <strong>og</strong> fortælling<strong>er</strong><br />
sig. I tekstsamlingen »Læs igen b<strong>og</strong>« (1983)<br />
find<strong>er</strong> man tekst<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> vækk<strong>er</strong> association<strong>er</strong> til<br />
Halfdan Rasmussens børn<strong>er</strong>im, <strong>og</strong> for barnlige<br />
voksne <strong>er</strong> d<strong>er</strong> meget morskab at finde i <strong>det</strong><br />
syrede eventyr »Godmorgen jord — din gamle<br />
forvandlingskugle« (1969), d<strong>er</strong> <strong>er</strong> værd at læse<br />
udelukkende på grund af Erling Tingkærs<br />
skønne illustration<strong>er</strong>.<br />
Hvis man vil opleve n<strong>og</strong>le af Madsens digte<br />
på anden måde end i b<strong>og</strong>form, giv<strong>er</strong> musik<strong>er</strong>ne<br />
Halfdan E <strong>og</strong> Martin G med CD’en »Smarte<br />
plett<strong>er</strong> mellem fingrene« en alt<strong>er</strong>nativ <strong>og</strong> mildest<br />
talt genial indgangsvinkel til forfatt<strong>er</strong>skabet.<br />
CD’ens 20 numre består af lydcollag<strong>er</strong>, d<strong>er</strong><br />
på fortrinlig vis suppl<strong>er</strong><strong>er</strong> <strong>og</strong> åbn<strong>er</strong> digtene.<br />
Tekst<strong>er</strong>ne får krop <strong>og</strong> stemme af rigtig gode<br />
oplæs<strong>er</strong>e, bl.a. Klaus Rifbj<strong>er</strong>g, Jørgen Leth,<br />
Steen Jørgensen, Vigga Svensson, Knud Holten,<br />
grønthandl<strong>er</strong>ne på Israels plads <strong>og</strong> højttal<strong>er</strong>damen<br />
på hovedbanegården. Mus<strong>ikke</strong>n, lydene<br />
<strong>og</strong> tekst<strong>er</strong>ne <strong>er</strong> mixet sammen til et lækk<strong>er</strong>t <strong>og</strong><br />
helstøbt lyduniv<strong>er</strong>s, d<strong>er</strong> und<strong>er</strong>streg<strong>er</strong> tekst<strong>er</strong>nes<br />
polyfoni <strong>og</strong> klare rytme, <strong>og</strong> når man har<br />
hørt CD’en skulle man næsten tro, at tekst<strong>er</strong>ne<br />
var skrevet med henblik på en sådan udgivelse.<br />
CD’ens højdepunkt<strong>er</strong> må ubestridt være track<br />
12, hvor Jørgen Leths fantastiske oplæsning af<br />
digtet »Sneen <strong>er</strong> rød« bliv<strong>er</strong> und<strong>er</strong>støttet af<br />
elektronisk hulahulamusik, samt track 8, hvor<br />
Rifbj<strong>er</strong>g <strong>og</strong> Jørgensen i skøn forening lad<strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong>es stemm<strong>er</strong> glide sammen i en dobbeltoplæsning<br />
af »Nedspildt spruttende af syre«. De<br />
<strong>er</strong> intet mindre end vidund<strong>er</strong>lige. CD’en <strong>er</strong> en<br />
oplagt julegaveidé til alle poesielsk<strong>er</strong>e.<br />
nedspildt spruttende af syre<br />
<strong>og</strong> med alle tank<strong>er</strong> antændt fægtende<br />
i delte mandarin<strong>er</strong><br />
skilt <strong>og</strong> fuldmodent laprende<br />
i grønt lys <strong>og</strong> flugt<br />
med ligegyldige anslag<br />
suget gennem minuttet<br />
sydende af saft <strong>og</strong> nedspildt<br />
fra hinkesten <strong>og</strong> mandarin<strong>er</strong><br />
hoppende på blomsten<br />
i kejtede kredse ov<strong>er</strong><br />
spejlblanke vandpytt<strong>er</strong> ind<br />
i et ansigt af røg <strong>og</strong> ingen<br />
ild antændt spruttende<br />
af mandarin<strong>er</strong> men et ansigt<br />
rygende af syre blink<br />
<strong>og</strong> ætsende i n<strong>og</strong>ens hornhind<strong>er</strong>
Hvid stak ild i <strong>hvad</strong>/<br />
<strong>hvad</strong> stak ild i hvid<br />
(<strong>og</strong> brændte <strong>det</strong>?)<br />
N<strong>og</strong>le gange <strong>er</strong> d<strong>er</strong> n<strong>og</strong>et, <strong>og</strong> andre gange<br />
<strong>er</strong> d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> n<strong>og</strong>et i Nikolajsens tredje lille b<strong>og</strong><br />
Rasmus Nikolajsen<br />
Frihed <strong>og</strong> sex på rejsen<br />
49 sid<strong>er</strong>, 159 kr.<br />
Borgen<br />
Anmeldt af Jakob Øst<strong>er</strong>gaard Nielsen<br />
Rasmus Nikolajsen charm<strong>er</strong> stadig med ordspil,<br />
rim, und<strong>er</strong>drejet kærlighed <strong>og</strong> hul patos<br />
(»O-blommeskib! O-maskevåd!«), <strong>og</strong> n<strong>og</strong>le<br />
gange <strong>er</strong> <strong>det</strong> rigtig godt, men for <strong>det</strong> meste <strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> hv<strong>er</strong>ken rigtig godt ell<strong>er</strong> rigtig skidt, <strong>og</strong> en<br />
del af tiden mest n<strong>og</strong>enlunde. B<strong>og</strong>en fald<strong>er</strong> i<br />
fire afsnit. Først »Frihed« som <strong>er</strong> en åben parafras<strong>er</strong>ing<br />
af den gamle »Frihed <strong>er</strong> <strong>det</strong> bedste<br />
guld«, <strong>og</strong> h<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong> n<strong>og</strong>le gange direkte smukt;<br />
enten digtet som helhed ell<strong>er</strong> et enkelt dybt<br />
poetikalsk udsagn (»vi sætt<strong>er</strong> svale i køn« ell<strong>er</strong><br />
»jeg har jord <strong>og</strong> gæld i hj<strong>er</strong>tet/ elsk<strong>er</strong> så solsort<br />
som ingen«). Vid<strong>er</strong>e følg<strong>er</strong> »<strong>og</strong>«, som indehol-<br />
d<strong>er</strong> et remix af Frank Jæg<strong>er</strong>s gamle »April,<br />
April«. Og h<strong>er</strong> synes jeg egentlig, at Nikolajsen<br />
slipp<strong>er</strong> bedre fra <strong>det</strong> end Jæg<strong>er</strong>; »Und<strong>er</strong>fulde<br />
børn med røde hår/ løb<strong>er</strong> dristigt ud af byens<br />
senge/ Degnen går bag stærke brilleglas/ i den<br />
fj<strong>er</strong>neste af alle enge« bliv<strong>er</strong> til »Ondskabsfulde<br />
børn med flødelår/ løb<strong>er</strong> dristigt ud af<br />
byens senge/ Regnen slår med store pilleglas/<br />
<strong>og</strong> på fj<strong>er</strong>de sal du mangl<strong>er</strong> penge«. »Sex« består<br />
af en række kærlighedsdigte skrevet op til<br />
et du/hun, <strong>og</strong> de <strong>er</strong> naivt charmende <strong>og</strong> ganske<br />
okay (<strong>og</strong> hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> ret meget m<strong>er</strong>e, men, »så<br />
voldgift som j<strong>er</strong>/ når yd<strong>er</strong>st af din negl <strong>er</strong> nok/<br />
hvis solen blir kød/ så tar jeg på lan<strong>det</strong>«, <strong>er</strong><br />
pragtfuld digressivt på en selvfølgelig hel kåd<br />
facon), <strong>og</strong> sidste afsnit, »på rejsen«, <strong>er</strong> igen en<br />
s<strong>er</strong>ie kærlighedsdigte struktur<strong>er</strong>et i en afkortet<br />
sonetkrans (6 digte af fem linj<strong>er</strong>), hvor mest<strong>er</strong>sonetten<br />
<strong>er</strong> den (gudhjælpeme) mest ligegyldige.<br />
Og sådan <strong>er</strong> <strong>det</strong> egentlig med Nikolajsen; for<br />
M<strong>er</strong>e klang i lysets klirren<br />
Jens Asbjørn Seehuusens digtsamling »Lyset klirr<strong>er</strong>« lev<strong>er</strong><strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
helt den synæstetiske oplevelse, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> lagt op til i titlen<br />
Jens Asbjørn Seehuusen<br />
Lyset klirr<strong>er</strong><br />
61 sid<strong>er</strong>, 199 kr.<br />
Lindhardt & Ringhof<br />
Anmeldt af Pe<strong>er</strong> S. Høgsbro<br />
Digtenes evne til at slå bro mellem forskellige<br />
p<strong>er</strong>ceptionsform<strong>er</strong> <strong>og</strong> d<strong>er</strong>med nå nye sammensatte<br />
sansning<strong>er</strong> af v<strong>er</strong>den forbliv<strong>er</strong> et postulat.<br />
Titlens sammenstød mellem en visuel <strong>og</strong> en<br />
auditiv sfære træng<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> ind i b<strong>og</strong>en, hvilket<br />
<strong>er</strong> beklageligt. Til gengæld får vi eksistentielle<br />
tema<strong>er</strong>, lyrisk følsomhed <strong>og</strong> naturhenvisning<strong>er</strong><br />
i rigelige mængd<strong>er</strong>. Hvad <strong>er</strong> <strong>det</strong> med den<br />
ørken, <strong>og</strong> savannen, <strong>og</strong> <strong>det</strong> hav, d<strong>er</strong> går igen?<br />
Det indres spejling i <strong>det</strong> ydre?<br />
Fost<strong>er</strong>stilling<br />
i et vandløb.<br />
En ørken ell<strong>er</strong>s,<br />
mest af sten,<br />
denne somm<strong>er</strong>.<br />
Yd<strong>er</strong>ste stj<strong>er</strong>ne<br />
<strong>er</strong> ind<strong>er</strong>ste hj<strong>er</strong>ne.<br />
Hvor går lyset hen<br />
når <strong>det</strong> <strong>er</strong> færdigt?<br />
Ja, hele samlingens lys <strong>er</strong> tilsyneladende slukket,<br />
<strong>og</strong> læs<strong>er</strong>en må famle sig frem i forsøget på<br />
at begribe, <strong>hvad</strong> han skal stille op med <strong>det</strong> let<br />
mystiske i billedspr<strong>og</strong>et, d<strong>er</strong> tilsyneladende<br />
blot vis<strong>er</strong> hen på tilfældige sansning<strong>er</strong> <strong>og</strong> de<br />
<strong>ikke</strong> særligt relevante ell<strong>er</strong> vedkommende association<strong>er</strong>,<br />
disse medfør<strong>er</strong> hos <strong>det</strong> talende ell<strong>er</strong><br />
tænkende subjekt. I et digt s<strong>er</strong> man således »En<br />
kindtand/ som står/ i et landskab«. I siden af<br />
tanden, d<strong>er</strong> måske har udspring i sansningen af<br />
en stor tandlignende sten, måske <strong>ikke</strong>, træd<strong>er</strong><br />
»dit ansigt« frem. Hvem du’et <strong>er</strong>, vides <strong>ikke</strong>.<br />
Det <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> denne læs<strong>er</strong>. Det <strong>er</strong> måske den til-<br />
Omslag af Sophia Kalkau<br />
(lyrik)<br />
tit bliv<strong>er</strong> <strong>det</strong> ligegyldigt på de fork<strong>er</strong>te tidspunkt<strong>er</strong>,<br />
<strong>og</strong> pludselig står man med et kokset<br />
ordspil ell<strong>er</strong> en charlatan af en onelin<strong>er</strong>; <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
bare <strong>ikke</strong> helt tæftigt nok til at være rigtig plat<br />
ell<strong>er</strong> rigtig legesygt ell<strong>er</strong> rigtig ligegyldigt. Og<br />
måske kunne man mene, at Nikolajsen egentlig<br />
udforsk<strong>er</strong> digtets bundgrænse; hvor lidt kan<br />
d<strong>er</strong> egentlig være d<strong>er</strong>inde ell<strong>er</strong> hvor plat/kådt<br />
kan <strong>det</strong> være uden at <strong>det</strong> knækk<strong>er</strong>, ell<strong>er</strong> hvor<br />
langt kan charmen bære? Dybest set <strong>er</strong> samlingen<br />
som helhed ujævn, n<strong>og</strong>et fald<strong>er</strong>, an<strong>det</strong> vakl<strong>er</strong>,<br />
<strong>og</strong> n<strong>og</strong>et står skrøbeligt <strong>og</strong> paradoksalt tilbage<br />
(<strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> tillige <strong>og</strong>så rigtig godt). Nikolajsen<br />
skriv<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> en ueffen poesi, men nyeste<br />
skud <strong>er</strong> helt konkret for lidt på en al for kedelig<br />
facon (O-wört<strong>er</strong>prins! O-lokumstjans!).<br />
bedte hun. Pointen<br />
<strong>er</strong>, at <strong>det</strong> <strong>ikke</strong><br />
vedkomm<strong>er</strong> læs<strong>er</strong>en.<br />
Samlingen <strong>er</strong><br />
delt i tre afsnit,<br />
d<strong>er</strong> indehold<strong>er</strong><br />
henholdsvis 12,<br />
16 <strong>og</strong> 17 digte,<br />
d<strong>er</strong> sjældent fyld<strong>er</strong><br />
m<strong>er</strong>e end en<br />
side, <strong>og</strong> kun<br />
enkelte <strong>er</strong> strofeinddelte.<br />
Det <strong>er</strong><br />
Foto: Simon Lautrop<br />
en kort form, men<br />
den <strong>er</strong> sjældent<br />
prægnant, humoristisk, aforistisk, melankolsk,<br />
absurd, psykotisk ell<strong>er</strong> bare spr<strong>og</strong>ligt ov<strong>er</strong>raskende<br />
nok til at bære <strong>det</strong>. D<strong>er</strong> <strong>er</strong> selvfølgelig<br />
undtagels<strong>er</strong>. Et af de bedste <strong>er</strong> åbningsdigtet,<br />
d<strong>er</strong> med neol<strong>og</strong>ism<strong>er</strong> som »flammepalisand<strong>er</strong>«,<br />
»goldklod<strong>er</strong>«, »vågevodka«, »cigaretnatten« <strong>og</strong><br />
»paradisskørtet« åbn<strong>er</strong> for en original stemme,<br />
d<strong>er</strong> igangsætt<strong>er</strong> læs<strong>er</strong>ens billeddannelse. Det <strong>er</strong><br />
morgen <strong>og</strong> jeg’et »modtag<strong>er</strong> modstræbende<br />
morgenens lys«. Den dag, d<strong>er</strong> følg<strong>er</strong> i samlingen<br />
<strong>er</strong> bare <strong>ikke</strong> lokkende nok. Læs<strong>er</strong>en modtag<strong>er</strong><br />
eft<strong>er</strong>hånden kun modstræbende samlingens<br />
sparsomme lys.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 59
(lyrik)<br />
Et fraværende orgie<br />
Jørgen Gustava Brandt:<br />
Det stilfærdige orgie<br />
Høstlige digte<br />
80 sid<strong>er</strong>, 175 kr.<br />
Gyldendal<br />
Anmeldt af<br />
Morten<br />
Kyndrup<br />
Pet<strong>er</strong> Nielsen<br />
Livet foreslår<br />
104 sid<strong>er</strong>, 199 kr.<br />
Lindhardt & Ringhof<br />
Anmeldt af Pe<strong>er</strong> S. Høgsbro<br />
Den på én gang ræsonn<strong>er</strong>ende <strong>og</strong> omv<strong>er</strong>densbetragtende<br />
stil fra de foregående samling<strong>er</strong><br />
»Gule <strong>og</strong> grønne skove« <strong>og</strong> »Mind<strong>er</strong> fra hjemegnen«,<br />
genfindes i »Livet foreslår«. Betragtning<strong>er</strong><br />
ov<strong>er</strong> bevidsthedens møde med den omgivende<br />
v<strong>er</strong>den skiftevis iblandes ell<strong>er</strong> igang-<br />
60<br />
Stillestående poesi af Jørgen Gustava Brandt<br />
»Det stilfærdige<br />
orgie« hedd<strong>er</strong><br />
Jørgen Gustava<br />
Brandts nye<br />
digtsamling. Det<br />
<strong>er</strong> kun halvvejs<br />
en falsk varebetegnelse,<br />
for<br />
stilfærdighed <strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong> nok af.<br />
Orgiet d<strong>er</strong>imod<br />
Foto: Ulrik Brandt<br />
udebliv<strong>er</strong>. Med<br />
mindre da vi tal<strong>er</strong> om et orgie af stilfærdighed.<br />
Kan man sige n<strong>og</strong>et pænt om digtene i<br />
denne samling? Ja, sagtens. D<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> rigtig<br />
n<strong>og</strong>et d<strong>er</strong> gør ondt. Tonen <strong>er</strong> ganske hyggelig.<br />
D<strong>er</strong> <strong>er</strong> hell<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> n<strong>og</strong>et som helst forc<strong>er</strong>et ov<strong>er</strong><br />
hv<strong>er</strong>ken de enkelte digte ell<strong>er</strong> ov<strong>er</strong> samlingen<br />
som helhed. Den <strong>er</strong> nærmest tilbagelænet. Man<br />
får fornemmelsen af en sympatisk digt<strong>er</strong>p<strong>er</strong>son,<br />
af et kl<strong>og</strong>t <strong>og</strong> gennemreflekt<strong>er</strong>et menneske,<br />
sidst i livet, i stand til at se sig selv se — <strong>og</strong><br />
udstyret med en troldsplint af selvironi. D<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
gode enkeltpassag<strong>er</strong> rundt omkring i de enkelte<br />
Større end livets forslag<br />
Pet<strong>er</strong> Nielsen foreslår, at vi åbn<strong>er</strong> os for livet i digtsamlingen<br />
»Livet foreslår«, d<strong>er</strong> på hv<strong>er</strong> side ov<strong>er</strong>rask<strong>er</strong> med<br />
gentænkning<strong>er</strong> af den kendte v<strong>er</strong>den<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
digte. Man kan sågar finde et rigtig godt digt<br />
som »Ved køkkenruden«:<br />
Mejs<strong>er</strong>ne<br />
hopp<strong>er</strong> rundt på brættet<br />
<strong>og</strong> pipp<strong>er</strong> <strong>og</strong> pikk<strong>er</strong><br />
meget ivrige<br />
<strong>og</strong> <strong>ikke</strong> ganske fordragelige<br />
Vi d<strong>er</strong> <strong>er</strong> rigtig kl<strong>og</strong>e<br />
sidd<strong>er</strong> bag vægge <strong>og</strong> døre <strong>og</strong> låse<br />
Ingen andre ved<br />
om vi nu<br />
tænk<strong>er</strong> godt ell<strong>er</strong> ondt<br />
ell<strong>er</strong> både <strong>og</strong><br />
Men så <strong>er</strong> <strong>det</strong> næsten <strong>og</strong>så sagt. I de fleste af<br />
digtene bliv<strong>er</strong> <strong>det</strong> stilfærdige <strong>og</strong> tilbagelænede<br />
mest af alt til halvslap småsnakken, d<strong>er</strong> trods<br />
oplivende element<strong>er</strong> af selvironi kronisk henfald<strong>er</strong><br />
til en grundtone af ind<strong>er</strong>lig selvgodhed.<br />
Ikke på <strong>det</strong> tematiske plan, for digt<strong>er</strong>p<strong>er</strong>sonen<br />
har skam blik for sine shortcomings. Men i<br />
selve anlægget, i intonationen: digtene <strong>er</strong> for<br />
<strong>det</strong> meste utrolig situative i den forstand, at de<br />
har form af en reflekt<strong>er</strong>ende kommentar til en<br />
bestemt situation. Alting har selvfølgelig en<br />
anledning, <strong>og</strong> således ofte <strong>og</strong>så et digt.<br />
Problemet <strong>er</strong> bare når anledningen, situationen,<br />
<strong>er</strong> vældig tydelig, uden at læs<strong>er</strong>en kend<strong>er</strong><br />
den på anden måde end gennem kommentaren.<br />
Da komm<strong>er</strong> digtet let til at pege på n<strong>og</strong>et,<br />
d<strong>er</strong> for læs<strong>er</strong>en virk<strong>er</strong> ind<strong>er</strong>ligt privat <strong>og</strong> d<strong>er</strong>for<br />
ligeså ind<strong>er</strong>ligt ligegyldigt. For at tage et<br />
eksempel fra digtet: »Tilstandsrapport«, en i<br />
denne sammenhæng sigende titel:<br />
sættes af enkeltiagttagels<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> hold<strong>er</strong> læs<strong>er</strong>en<br />
på sporet af den dobbelthed, digtene hele tiden<br />
gab<strong>er</strong> ov<strong>er</strong>: V<strong>er</strong>den, d<strong>er</strong> påvirk<strong>er</strong> bevidstheden<br />
<strong>og</strong> bevidstheden, d<strong>er</strong> form<strong>er</strong> v<strong>er</strong>den eft<strong>er</strong> sit<br />
billede. Det konkrete træng<strong>er</strong> sig på <strong>og</strong> kan<br />
<strong>ikke</strong> uden vid<strong>er</strong>e indfanges af de tolkningsbevægels<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> konstant udføres af bevidstheden.<br />
Vores <strong>er</strong>faringsfelt modsiges af <strong>det</strong> foreliggende.<br />
…<br />
Tank<strong>er</strong> panor<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
hen ov<strong>er</strong> et rum ingen af os fuldt <strong>og</strong> helt kan<br />
kalde for vores eget. De synes at insinu<strong>er</strong>e<br />
n<strong>og</strong>et<br />
En murren i situationen en gærende uro<br />
I min konstitution en vindstille<br />
tøven — Kan <strong>det</strong> forenes?<br />
Så skift<strong>er</strong> situationen<br />
Den <strong>er</strong> fastlåst — <strong>det</strong> –<br />
<strong>og</strong> jeg stivn<strong>er</strong> i afmagt –<br />
<strong>er</strong> åbenlys konflikt. Min k<strong>er</strong>ne <strong>er</strong> hård<br />
<strong>og</strong> jeg kan lide måden den <strong>er</strong> hård på.<br />
Imidl<strong>er</strong>tid<br />
går livet vid<strong>er</strong>e<br />
den ubønhørlige retning<br />
ligeud <strong>og</strong> kort<br />
Sådan start<strong>er</strong> digtet. So what? Digte som <strong>det</strong>te<br />
bliv<strong>er</strong> ganske enkelt for ref<strong>er</strong>entielle, peg<strong>er</strong> for<br />
meget på en bestemt oplevelse <strong>og</strong> tror at dennes<br />
(påståede) intensitet kan <strong>er</strong>statte <strong>det</strong> et digt<br />
må være: en gestaltet sansning. Og akkurat<br />
gestalt, form, <strong>er</strong> d<strong>er</strong> meget lidt af; for lidt klang,<br />
for lidt rytme, udtryksmæssig prægnans. Til<br />
gengæld, som man kan se, rigeligt med klumpedumpede<br />
sætning<strong>er</strong>, sigende tankestreg<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
uskønne indskud. Resultatet <strong>er</strong>, at d<strong>er</strong> ved<br />
læsningen <strong>ikke</strong> fremkomm<strong>er</strong> n<strong>og</strong>en fornemmelse<br />
af tilbliven, kun oplevelsen af at bevidne en<br />
mørnet <strong>og</strong> kedsommelig eft<strong>er</strong>tanke til n<strong>og</strong>et,<br />
d<strong>er</strong> i sig selv tilhør<strong>er</strong> <strong>det</strong> private, <strong>og</strong> som hj<strong>er</strong>tens<br />
g<strong>er</strong>ne må vedblive med at gøre <strong>det</strong>.<br />
D<strong>er</strong> synes — <strong>og</strong> <strong>ikke</strong> kun i <strong>det</strong>te tilfælde —<br />
at være en tendens til, at forlagsredaktør<strong>er</strong> ov<strong>er</strong><br />
for kategorien Ⱦldre veletabl<strong>er</strong>ede digt<strong>er</strong>e<br />
med omfattende <strong>og</strong> fortjenstfulde forfatt<strong>er</strong>skab<strong>er</strong><br />
bag sig« helt slår den kritiske sans fra.<br />
Måske fordi indkøbsansvarlige på lan<strong>det</strong>s bibliotek<strong>er</strong><br />
gør <strong>det</strong> samme? H<strong>er</strong> <strong>er</strong> i hv<strong>er</strong>t fald uhyggelig<br />
lidt at komme eft<strong>er</strong>, når <strong>det</strong> gæld<strong>er</strong> digt<strong>er</strong>isk<br />
kvalitet. Tænksomme <strong>og</strong> sympatiske b<strong>er</strong>etning<strong>er</strong><br />
om <strong>det</strong> levede livs finurlighed<strong>er</strong> bliv<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> til digtning, bare fordi ordene <strong>er</strong> en digt<strong>er</strong>s.<br />
Ligesom orgi<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> fremkaldes af or<strong>det</strong><br />
»orgie«.<br />
kvalific<strong>er</strong>et i grå <strong>og</strong> tætte men uudforskede<br />
buskads<strong>er</strong> nær n<strong>og</strong>et velkendt.<br />
De <strong>er</strong> til tid<strong>er</strong> naturligt inddelt<br />
i revir<strong>er</strong> af lys <strong>og</strong> skygge, som<br />
græns<strong>er</strong> vi s<strong>er</strong> hinanden igennem.<br />
Alligevel s<strong>er</strong> jeg <strong>ikke</strong> så meget selve kålmarken<br />
som den kølige blågrønne farve den und<strong>er</strong>tiden<br />
får<br />
et strejf af i februar,<br />
n<strong>og</strong>le få dage før frost. Måske <strong>det</strong> før<strong>er</strong> til visse<br />
ornament<strong>er</strong> af forståelse, ell<strong>er</strong> i <strong>det</strong> mindste en<br />
forstad<br />
til forståelse…<br />
Citatet <strong>er</strong> fra <strong>det</strong> afsluttende langdigt »En ufornuftig<br />
glæde«, d<strong>er</strong> løb<strong>er</strong> ov<strong>er</strong> samlingens sidste<br />
firs sid<strong>er</strong> <strong>og</strong> <strong>er</strong> inddelt i fem<strong>og</strong>tredive afsnit.<br />
Den fortløbende digt<strong>er</strong>iske bevidsthedsstrøm<br />
skal være mindst så kvalific<strong>er</strong>et som hos Pet<strong>er</strong><br />
Nielsen for <strong>ikke</strong> at blive epistemol<strong>og</strong>isk illustrationsmat<strong>er</strong>iale<br />
ell<strong>er</strong> simpelt caus<strong>er</strong>ende i<br />
almindelig undren ov<strong>er</strong> livets paradoks<strong>er</strong>.<br />
Langdigtet har fat i en fundamental afsøgning<br />
af menneskets <strong>og</strong> bevidsthedens status <strong>og</strong> glædes<br />
ov<strong>er</strong> de mange mulighed<strong>er</strong>, <strong>ikke</strong> for at ord-
ne v<strong>er</strong>den i mønstre — <strong>det</strong>te komm<strong>er</strong> tvangsmæssigt<br />
— men for at udvide sit mønst<strong>er</strong>, dvs.<br />
<strong>er</strong>fare <strong>og</strong> <strong>er</strong>kende v<strong>er</strong>den på ny. »Det <strong>er</strong> en velsignelse/<br />
af den slags/ d<strong>er</strong> tru<strong>er</strong> med at fj<strong>er</strong>ne<br />
os/ fra adress<strong>er</strong> i den fysiske v<strong>er</strong>den«. Det <strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong>for glæden <strong>er</strong> ufornuftig — den komm<strong>er</strong> i<br />
ov<strong>er</strong>skridelsen af de fornuftskabte tolkning<strong>er</strong>.<br />
»Naturen <strong>er</strong> vel træt af sine fortolk<strong>er</strong>e«, skriv<strong>er</strong><br />
Pet<strong>er</strong> Nielsen umiddelbart før han lad<strong>er</strong> lyset<br />
indstifte den ovenfor nævnte velsignelse. Lyset<br />
som metafor for <strong>er</strong>kendelse <strong>er</strong> oplagt, men und<strong>er</strong>støttes<br />
<strong>ikke</strong> entydigt af samlingen, d<strong>er</strong> lad<strong>er</strong><br />
n<strong>og</strong>et uforklaret stå tilbage, n<strong>og</strong>et, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> <strong>er</strong><br />
indeholdt i <strong>det</strong> livet foreslår, men rækk<strong>er</strong> ud<br />
ov<strong>er</strong> <strong>det</strong> foreslåede. Vi komm<strong>er</strong> gennem fl<strong>er</strong>e<br />
variation<strong>er</strong> af menneskets afmagt ov<strong>er</strong> for <strong>det</strong>,<br />
d<strong>er</strong> <strong>er</strong> større end livet, naturen: »…<strong>det</strong> virkelige/<br />
<strong>er</strong> et solidt stof, som <strong>ikke</strong> afvent<strong>er</strong> vore<br />
domme«. Han vil have os med bagom mekanism<strong>er</strong>ne<br />
af tillært livsførelse. Men samlingen<br />
rækk<strong>er</strong> vid<strong>er</strong>e end <strong>det</strong>, d<strong>er</strong> h<strong>er</strong> komm<strong>er</strong> til at<br />
lyde som spr<strong>og</strong>filosofiske smul<strong>er</strong>; d<strong>er</strong> <strong>er</strong> næsten<br />
skødesløst henslængte væsentlige betragtning<strong>er</strong><br />
på hv<strong>er</strong> side <strong>og</strong> citatværdige passag<strong>er</strong> ved hv<strong>er</strong>t<br />
opslag. Marken, d<strong>er</strong> slug<strong>er</strong> øjnene, belyses af<br />
månen, mens gadelygt<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> kan udregne d<strong>er</strong>es<br />
egen værdi, men blot står <strong>og</strong> oplys<strong>er</strong> d<strong>er</strong>es<br />
lille plet.<br />
Virkeligheden står ov<strong>er</strong> for ordningen af <strong>det</strong><br />
sansede <strong>og</strong>så i den indledende »Lille fortolkningstese«,<br />
d<strong>er</strong> brill<strong>er</strong><strong>er</strong> med sin humoristiske<br />
demont<strong>er</strong>ing af fornuftsslutning<strong>er</strong>:<br />
Dyrene hjælp<strong>er</strong> hinanden. Det ses <strong>ikke</strong> altid,<br />
men går man ud når d<strong>er</strong> ligg<strong>er</strong> nyfalden sne,<br />
vil man ofte kunne følge et spor. Man s<strong>er</strong> for<br />
eksempel<br />
et spinkelt spor eft<strong>er</strong> en mus d<strong>er</strong> <strong>er</strong> kommet<br />
løbende.<br />
Læng<strong>er</strong>e fremme s<strong>er</strong> man måske et an<strong>det</strong> <strong>og</strong><br />
større spor<br />
krydse musens rute. Tit vil man nu opleve at<br />
<strong>det</strong> store<br />
dyr har hjulpet <strong>det</strong> lille dyr vid<strong>er</strong>e på <strong>det</strong>s vej i<br />
den<br />
besværlige sne, eft<strong>er</strong>som <strong>det</strong> kun <strong>er</strong> <strong>det</strong> store<br />
spor<br />
d<strong>er</strong> fortsætt<strong>er</strong>. Sådan hjælp<strong>er</strong> dyrene hinanden.<br />
Og hvis <strong>ikke</strong> man kan lære n<strong>og</strong>et af <strong>det</strong>, <strong>er</strong> d<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> meget håb. Nu ved vi m<strong>er</strong>e om <strong>det</strong>, livet<br />
foreslår.<br />
Mageløst, mageløst<br />
Det flyd<strong>er</strong> så let, at <strong>det</strong> næsten <strong>ikke</strong><br />
kan have været an<strong>det</strong> end pissebesværligt<br />
Lone Hørslev<br />
Ærg<strong>er</strong>ligt, ærg<strong>er</strong>ligt<br />
64 sid<strong>er</strong>, 150 kr.<br />
Gyldendal<br />
Anmeldt af Brian Dan Christensen<br />
Lone Hørslevs nye digte <strong>er</strong> nok <strong>det</strong> bedste, jeg<br />
har læst i år, <strong>og</strong> så jeg skal nok lade være med<br />
at nævne de andre bøg<strong>er</strong>. Lad os nøjes med at<br />
sige, »At glemslen <strong>er</strong> en muldvarp/ d<strong>er</strong> lev<strong>er</strong> af<br />
at udhule hukommelsen.«<br />
Men hvorfor?<br />
Måske <strong>er</strong> <strong>det</strong> bare forfriskende, at d<strong>er</strong> igennem<br />
hele b<strong>og</strong>en <strong>er</strong> så umiskendelig en stemme,<br />
at den <strong>er</strong> klar, at den har n<strong>og</strong>et at sige, <strong>og</strong> at<br />
den godt ved <strong>det</strong>. Lone Hørslevs spr<strong>og</strong> <strong>er</strong><br />
præcist uden at tekst<strong>er</strong>ne bliv<strong>er</strong> mindre søgende.<br />
De <strong>er</strong> insist<strong>er</strong>ende uden at være dikt<strong>er</strong>ende,<br />
små rum, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> lukkede; en gavmild b<strong>og</strong>,<br />
<strong>og</strong> da jeg fik fingrene i den, måtte jeg sætte mig<br />
ned i en dør i Badstuegade, fordi jeg <strong>ikke</strong><br />
kunne spads<strong>er</strong>e <strong>og</strong> anmelde samtidig — <strong>og</strong> jeg<br />
gør ell<strong>er</strong>s aldrig den slags pjank.<br />
I næste læsning bladrede jeg ov<strong>er</strong>, und<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
igennem »Ærg<strong>er</strong>ligt, ærg<strong>er</strong>ligt« uden n<strong>og</strong>en<br />
kronol<strong>og</strong>i, uden n<strong>og</strong>en søgen eft<strong>er</strong> den kedsommelige<br />
mening med <strong>det</strong> hele — for eft<strong>er</strong> endt<br />
<strong>ikke</strong>-læsning at gøre nøjagtig <strong>det</strong> samme igen<br />
<strong>og</strong> falde ov<strong>er</strong> banale nådegav<strong>er</strong> som: »Jeg s<strong>er</strong><br />
på dig gennem din vejrtræknings to mulige<br />
slutning<strong>er</strong>«. Stadig med en undren ov<strong>er</strong> hvordan<br />
fanden hun gør <strong>det</strong>.<br />
»Ærg<strong>er</strong>ligt, ærg<strong>er</strong>ligt« har en række gennemgående<br />
tema<strong>er</strong>, men de <strong>er</strong> d<strong>er</strong> bare, de <strong>er</strong> hv<strong>er</strong>ken<br />
konstru<strong>er</strong>ede, struktur<strong>er</strong>ende ell<strong>er</strong> forstyrrende.<br />
De <strong>er</strong> diskrete uden at mangle selvtilliden,<br />
jeg nævn<strong>er</strong> lige et par stykk<strong>er</strong>: Kronprisen<br />
(forban<strong>det</strong> aktuelt), Sømanden, IC3-t<strong>og</strong>et (forban<strong>det</strong>)<br />
<strong>og</strong> Discov<strong>er</strong>y Channel. Tema<strong>er</strong>ne fremstår<br />
aldrig (<strong>og</strong> und<strong>er</strong>ligt nok) som an<strong>det</strong> end en<br />
anledning. De <strong>er</strong> blot (!) <strong>det</strong> chassis, som<br />
Hørslev digt<strong>er</strong> løs på, <strong>og</strong> <strong>det</strong> flyd<strong>er</strong> så nemt, at<br />
<strong>det</strong> <strong>ikke</strong> kan have været an<strong>det</strong> end pissebesværligt.<br />
H<strong>er</strong> i en mini-poetik:<br />
I nat<br />
pakkede jeg min<br />
søvn ind i din <strong>og</strong> jeg<br />
jeg spændte slædehundene for <strong>og</strong> lod mig<br />
glide<br />
på dit åndedræt <strong>og</strong><br />
tværs hen ov<strong>er</strong><br />
dit is<br />
kolde kontinent af en fortid –<br />
Nej.<br />
Det <strong>er</strong> løgn<br />
Jeg kørte jo bare<br />
fingrene igennem<br />
dit hår<br />
(lyrik)<br />
Foto: Johan Gardfors<br />
Altså, dét ’Nej.’ stopp<strong>er</strong> jo aldrig, netop pga.<br />
punktummet, <strong>og</strong> dén tankestreg <strong>er</strong> knækket løs<br />
af <strong>det</strong> iskolde — <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong> mageløst godt.<br />
»Ærg<strong>er</strong>ligt, ærg<strong>er</strong>ligt« <strong>er</strong> en let b<strong>og</strong>, d<strong>er</strong> har så<br />
meget dybde, at man let kan læse den igen.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 61
(artikel)<br />
Af Jørn Erslev And<strong>er</strong>sen<br />
Anarko-avantgardisme<br />
I samfund, hvor de mod<strong>er</strong>ne produktionsbetingels<strong>er</strong><br />
h<strong>er</strong>sk<strong>er</strong>, fremstår<br />
rigdommen som en uhyre<br />
vareophobning, <strong>og</strong> den enkelte<br />
vare som en elementarform. Vores<br />
und<strong>er</strong>søgelse begynd<strong>er</strong> d<strong>er</strong>for med<br />
en analyse af varen.<br />
Sådan lyd<strong>er</strong> Karl Marx’ h<strong>er</strong>ostratisk<br />
b<strong>er</strong>ømte åbning af første bind<br />
af »Das Kapital« fra 1867. Nøjagtig<br />
100 år sen<strong>er</strong>e gør den franske situationist<br />
Guy Debord gestus til<br />
denne sætning ved at bedyre, at i<br />
de samfund, »hvor de mod<strong>er</strong>ne<br />
produktionsbetingels<strong>er</strong> h<strong>er</strong>sk<strong>er</strong>,<br />
vis<strong>er</strong> hele livet sig som en uhyre<br />
ophobning af skuespil. Al direkte<br />
oplevelse har fortonet sig i en forestilling.«<br />
Dette <strong>er</strong> tese 1 af de i alt<br />
221 tes<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> på mangfoldige<br />
måd<strong>er</strong> repet<strong>er</strong><strong>er</strong> denne første tese i<br />
Debords »La Société du Spectacle«<br />
— »Skuespilsamfun<strong>det</strong>« — fra<br />
1967, den situationistiske teori par<br />
excellence om samfun<strong>det</strong>. På v<strong>er</strong>densscenen<br />
udfoldes et var<strong>er</strong>nes<br />
skuespil som stedfortrædende for<br />
mennesket. V<strong>er</strong>den <strong>og</strong> samfun<strong>det</strong><br />
opleves som skuespil, fuldkommen<br />
domin<strong>er</strong>et af pengene, af<br />
kapitalen. Mennesket <strong>er</strong> totalt<br />
fremmedgjort, helt <strong>og</strong> aldeles<br />
opslugt 1:1 af <strong>det</strong>te stedfortrædende<br />
vare-skuespils altomsluttende<br />
blændværk. Ingen samlende pr<strong>og</strong>ramideol<strong>og</strong>i<br />
kan sætte sig h<strong>er</strong>udov<strong>er</strong>,<br />
<strong>og</strong>så en sådan, den være sig<br />
nok så radikal, und<strong>er</strong>lægges nemlig<br />
skuespillets tvingende love <strong>og</strong><br />
l<strong>og</strong>ikk<strong>er</strong>. I <strong>det</strong>te totale skuespil<br />
kan modstand kun ytre sig som<br />
momentane, mangfoldige, situationelle<br />
<strong>og</strong> ’handlende’ aktion<strong>er</strong>, som<br />
alt<strong>er</strong>native forestilling<strong>er</strong> om plurale<br />
netværk, som kunstn<strong>er</strong>iske happenings,<br />
som en insist<strong>er</strong>en på et<br />
an<strong>det</strong> spr<strong>og</strong> hinsides normalspr<strong>og</strong>ets<br />
sanseløse tagen del i skuespillets<br />
varefetichistiske falskhed.<br />
62<br />
Afmestrende, afstående<br />
— antiforestillingens poesi<br />
Andre v<strong>er</strong>den<strong>er</strong>s fortløbende forsegling<strong>er</strong> h<strong>er</strong> <strong>og</strong> nu i synkop<strong>er</strong>et skrift, meditation <strong>og</strong> bold<br />
hos Pet<strong>er</strong> Laugesen (anarko-avantgardisme), Dan Turèll (meditativ tomhed) <strong>og</strong> Torben Ulrich<br />
(de-værkelig hvished)<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
Sådan transform<strong>er</strong>es Marx’<br />
stringente, cool <strong>og</strong> mest<strong>er</strong>ligt fremstillede<br />
vareanalyse, dvs. vid<strong>er</strong>eførelsen<br />
af en filosofisk set skelsættende<br />
<strong>og</strong> utopisk-konkret venden<br />
læremest<strong>er</strong>en Hegels historiefilosofi<br />
på hove<strong>det</strong>, begge være sig<br />
nok så ’drømmende’, sådan som<br />
<strong>og</strong>så dikotomien mellem enhed <strong>og</strong><br />
mangfoldighed <strong>er</strong> <strong>det</strong> i Hardt <strong>og</strong><br />
Negris aktuelle »Imp<strong>er</strong>iet«, til et<br />
altomfattende manifest for<br />
Situationistisk Int<strong>er</strong>nationale. Ikke<br />
blot delt<strong>og</strong> Asg<strong>er</strong> Jorn <strong>og</strong> Jørgen<br />
Nash i bevægelsen i dens tidlige<br />
fas<strong>er</strong>, aspekt<strong>er</strong> af den gik <strong>og</strong>så<br />
sen<strong>er</strong>e hen Pet<strong>er</strong> Laugesen i blo<strong>det</strong>.<br />
At digte bliv<strong>er</strong> til en revolte<br />
mod skuespilsamfun<strong>det</strong>, de forlorne<br />
billed<strong>er</strong>, de forkromede var<strong>er</strong>,<br />
<strong>det</strong> bevidstløse konsum af penge,<br />
ting <strong>og</strong> medi<strong>er</strong>. En poetisk <strong>og</strong> postdebordsk<br />
anarko-avantgardistisk<br />
revolte <strong>og</strong>så mod digtningens <strong>og</strong><br />
kunstens forlorne tilpassethed til<br />
skuespilsamfun<strong>det</strong> <strong>og</strong> magtens<br />
makro-diskurs<strong>er</strong> på mikro-niveau.<br />
SKUESPILLERSAMFUNDET<br />
Før ell<strong>er</strong> sen<strong>er</strong>e mød<strong>er</strong> du ham.<br />
Det <strong>er</strong> premi<strong>er</strong>e. Nu<br />
begynd<strong>er</strong> n<strong>og</strong>et an<strong>det</strong>. Det <strong>er</strong> ham.<br />
Din døde far. Han<br />
giv<strong>er</strong> dig jobbet. Du spill<strong>er</strong> Hamlet.<br />
Du spill<strong>er</strong> Lear.<br />
Du spill<strong>er</strong> Richard III. Nu <strong>er</strong> du<br />
grav<strong>er</strong>en. Du grav<strong>er</strong><br />
selv hullet. Du ligg<strong>er</strong> i koldsved <strong>og</strong><br />
skrig<strong>er</strong> på hesten.<br />
Du fald<strong>er</strong> ned fra et træ som<br />
Ofelia. Du <strong>er</strong> Polonius.<br />
Du står bag et forhæng <strong>og</strong> dør.<br />
Du <strong>er</strong> Fortinbras. Du<br />
skal ov<strong>er</strong>tage alting eft<strong>er</strong> de døde.<br />
Han skriv<strong>er</strong> dig.<br />
Du <strong>er</strong> jobbet. Han komm<strong>er</strong> en<br />
dag. Du ved ingenting.<br />
Le bare skriv<strong>er</strong> han. Spil. De s<strong>er</strong><br />
dig fra oven. De<br />
s<strong>er</strong> dig fra neden. Du gør <strong>det</strong> bare.<br />
Du <strong>er</strong> en maskine.<br />
(Pet<strong>er</strong> Laugesen, »Trashpilot«,<br />
2000)<br />
Den antiautoritære <strong>og</strong> a-ideol<strong>og</strong>iske<br />
revolte-tænkning ov<strong>er</strong>ses<br />
g<strong>er</strong>ne i dag, når Laugesen celebr<strong>er</strong>es<br />
ell<strong>er</strong> <strong>det</strong> modsatte som<br />
jazz&poetry digt<strong>er</strong>, som vor tids<br />
City Lights Books relikt ell<strong>er</strong> som<br />
en endnu levende tress<strong>er</strong>-avantgardist.<br />
Man kan for så vidt vende<br />
<strong>det</strong> hele om <strong>og</strong> påstå, at Laugesen<br />
i dag <strong>er</strong> den eneste anarko-politiske<br />
digt<strong>er</strong>, d<strong>er</strong>, sammen med<br />
Ursula Andkjær Olsen måske, <strong>er</strong><br />
på højde med drømm<strong>er</strong>e som<br />
Hardt <strong>og</strong> Negri <strong>og</strong> d<strong>er</strong>es ’politise-<br />
ring’ af kampen mellem ’imp<strong>er</strong>iet’<br />
<strong>og</strong> ’mængden’ i p<strong>er</strong>spektiv af bl.a.<br />
flugtlini<strong>er</strong>nes deleuzianisme.<br />
Opgøret med ’skuespilsamfun<strong>det</strong>’<br />
— ell<strong>er</strong> <strong>hvad</strong> <strong>det</strong> nu end hedd<strong>er</strong><br />
i mod<strong>er</strong>ne forklædning: <strong>det</strong><br />
gennemforvaltede samfund<br />
(Adorno), <strong>det</strong> gennemsemiotis<strong>er</strong>ede<br />
samfund (Barthes), <strong>det</strong> systemiske<br />
samfund (Luhmann), <strong>det</strong> gennemmedialis<strong>er</strong>ede<br />
samfund<br />
(McLuhan) i kamp med <strong>det</strong> ’<strong>ikke</strong>identiske’,<br />
<strong>det</strong> mod-semiotis<strong>er</strong>ende,<br />
<strong>det</strong> ’lokal-systemiske’, <strong>det</strong><br />
Torben Ulrich. Illustration fra »Jazz, bold <strong>og</strong> buddhisme«<br />
(Foto: Steen Møll<strong>er</strong> Rasmussen.)
’post-mediale’ — <strong>og</strong> den d<strong>er</strong>med<br />
forbundne redning af modstandslomm<strong>er</strong>ne,<br />
de skæve mangfoldigheds-forbindels<strong>er</strong>,<br />
de kulturelle <strong>og</strong><br />
p<strong>er</strong>sonlige <strong>er</strong>indrings-lomm<strong>er</strong>,<br />
spr<strong>og</strong>- <strong>og</strong> skriftopgør, drømm<strong>er</strong>i<strong>er</strong>,<br />
sarkasm<strong>er</strong>, romantisk v<strong>er</strong>ve, <strong>det</strong><br />
sande i <strong>det</strong> gale, de levende billed<strong>er</strong><br />
(Carl Th. Drey<strong>er</strong>, sort-hvide<br />
filmklip med børn ved badebro<strong>er</strong>)<br />
hamrede ind mod publikum i den<br />
i enhv<strong>er</strong> henseende billed-, ting<strong>og</strong><br />
spr<strong>og</strong>fræsende (anti)-forestilling<br />
»Artur på genfærd«, som Teatret<br />
Estrade havde på Entré Scenen<br />
und<strong>er</strong> Århus Festuge i septemb<strong>er</strong><br />
2003. Laugesens ordrige, sine sted<strong>er</strong><br />
rablende <strong>og</strong> komplekse klo<strong>det</strong>ekst<strong>er</strong><br />
fra 1988 formidlet af <strong>det</strong><br />
søgende, spørgende, anråbende,<br />
gestikul<strong>er</strong>ende <strong>og</strong> skræmte genfærd<br />
Artur (alias skuespill<strong>er</strong>en<br />
Ole Westh-Madsen) <strong>og</strong> med tumultuariske<br />
hilsen<strong>er</strong> både scen<strong>og</strong>rafisk<br />
<strong>og</strong> musikalsk til m<strong>er</strong>e ell<strong>er</strong><br />
mindre velkendte europæiske <strong>og</strong><br />
am<strong>er</strong>ikanske avantgard<strong>er</strong> (musikalsk<br />
f.eks. Gavin Bryars’ loop<br />
»Jesus’ blood nev<strong>er</strong> failed me«,<br />
cd-udgave 1993) lad<strong>er</strong> sig uden<br />
vid<strong>er</strong>e d<strong>ikke</strong>dar<strong>er</strong> forstå <strong>og</strong> sanse<br />
som et v<strong>er</strong>itabelt poetisk-scen<strong>og</strong>rafisk<br />
tæppebombardement med<br />
ord, billed<strong>er</strong>, ting, gebærd<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
lyde af skuespilsamfun<strong>det</strong> anno<br />
1988/2003. Begivenheden var<br />
langt m<strong>er</strong>e end en genkommende<br />
tress<strong>er</strong>-avantgardistisk repetition à<br />
la mode til benefice for dagens<br />
avantgarde-celebr<strong>er</strong>ende kulturelle,<br />
trendy, cyp<strong>er</strong>spacede <strong>og</strong> akademiske<br />
establishment, <strong>det</strong> var den<br />
ægte vare, en kompromisløs <strong>og</strong> rå,<br />
poetisk <strong>og</strong> anarko-avantgardistisk,<br />
anti-æsteticistisk <strong>og</strong> sanselig talking<br />
no shit event, the real thing,<br />
take it or leave it, for fanden!<br />
Skuespil som mentalt brød for folket<br />
hinsides mass<strong>er</strong>ne.<br />
Laugesens hyppige henvisning<strong>er</strong><br />
til San Francisco-digt<strong>er</strong>ne<br />
K<strong>er</strong>ouac <strong>og</strong> Ginsb<strong>er</strong>g <strong>og</strong> d<strong>er</strong>til<br />
hørende hot and cool jazz, til outsid<strong>er</strong>ne<br />
Novalis <strong>og</strong> Rimbaud, til<br />
pop i sporet eft<strong>er</strong> K<strong>er</strong>ouacs pophaikus,<br />
til Céline, til sin hund <strong>og</strong><br />
havens solsorte, til Flaub<strong>er</strong>ts<br />
bemærkning til Turgenjev om en<br />
stormflod af lort, d<strong>er</strong> hamr<strong>er</strong> mod<br />
murene, så de smuldr<strong>er</strong> (motto til<br />
»Trashpilot«, 2000), til trash <strong>og</strong><br />
junk de luxe, til sup<strong>er</strong>marke<strong>det</strong> <strong>og</strong><br />
en pilespids i gruset på en park<strong>er</strong>ingsplads<br />
(»Deadlines«, 1994), til<br />
anti-racistiske haiku — sådan<br />
n<strong>og</strong>et trækk<strong>er</strong> anarko-avantgardistiske<br />
<strong>og</strong> intakte spor fra f.eks.<br />
»Guds ord fra lan<strong>det</strong>«, 1974<br />
(»Drømmen om total kommunikation<br />
uden total mangel på kommu-<br />
nikation, om han uden hun, hun<br />
uden han, jeg uden du, du uden<br />
jeg, skizofreniens motor <strong>og</strong> den<br />
mystiske mat<strong>er</strong>ialismes motor…«)<br />
ell<strong>er</strong> »Anarkotika«, 1975 (»Det <strong>er</strong><br />
n<strong>og</strong>en digte fra en v<strong>er</strong>den h<strong>er</strong> hvor<br />
vanvid<strong>det</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong> indlysende <strong>og</strong> i<br />
den v<strong>er</strong>den <strong>er</strong> jeg etabl<strong>er</strong>et, d<strong>er</strong><br />
eksist<strong>er</strong><strong>er</strong> jeg, som et navn, d<strong>er</strong><br />
hedd<strong>er</strong> Pet<strong>er</strong> Laugesen, men kan<br />
<strong>ikke</strong> sige, at <strong>det</strong> navn på n<strong>og</strong>en<br />
måde læng<strong>er</strong>e <strong>er</strong> mig, selv om jeg<br />
osse <strong>er</strong> <strong>det</strong>, d<strong>er</strong> sætt<strong>er</strong> <strong>det</strong> på digte,<br />
som h<strong>er</strong> <strong>er</strong> d<strong>er</strong>«) til den all<strong>er</strong>seneste<br />
»Forstad til alt« fra i år. H<strong>er</strong><br />
prydes bagsiden af et digt betitlet<br />
»Til Jack Micheline værelse <strong>hvad</strong><br />
som helst hotel Skid Row«. Micheline,<br />
gadedigt<strong>er</strong>en, a street<br />
poet, a true am<strong>er</strong>ican outlaw poet,<br />
med bøg<strong>er</strong> <strong>og</strong> ’chapbooks’ (simple<br />
lejlighedstryk) f.eks. »Riv<strong>er</strong> of Red<br />
Wine« <strong>og</strong> »Street of Lost Fools«,<br />
<strong>er</strong> ikonet par excellence på den<br />
<strong>ikke</strong>-etabl<strong>er</strong>ede <strong>og</strong> vitalistiske<br />
oprørsdigt<strong>er</strong>, gadens <strong>og</strong> de kuldsejledes<br />
poetisk-trashede græs-digt<strong>er</strong><br />
midt på autostradaens asfalt.<br />
For Laugesen <strong>er</strong> <strong>det</strong> d<strong>er</strong>for,<br />
skulle jeg mene, <strong>ikke</strong> den zenbuddhistiske,<br />
men vejenes <strong>og</strong> den<br />
spontane prosas K<strong>er</strong>ouac, <strong>ikke</strong> den<br />
Hare Krishna- <strong>og</strong> O-o-m-messende,<br />
men den hylende Ginsb<strong>er</strong>g, d<strong>er</strong><br />
vedholdende medtænkes. Det <strong>er</strong><br />
Michelines K<strong>er</strong>ouac <strong>og</strong> Ginsb<strong>er</strong>g.<br />
Alt <strong>det</strong>te på godt <strong>og</strong> ondt, men<br />
først <strong>og</strong> sidst: kompromisløst, antiinstitutionelt,<br />
en hundepissende<br />
skrift. Denne altid blottede anti-<br />
institutionelle n<strong>er</strong>ve findes <strong>og</strong>så i<br />
<strong>det</strong>, d<strong>er</strong> eft<strong>er</strong>hånden <strong>er</strong> blevet celebr<strong>er</strong>et<br />
til hudløshed: Laugesen &<br />
Mindspray. Først var d<strong>er</strong> lokale<br />
und<strong>er</strong>ground p<strong>er</strong>formances i mindre<br />
klubb<strong>er</strong>, på højskol<strong>er</strong>, siden på<br />
større festival<strong>er</strong> i provinsen,<br />
så på Glyptoteket, så<br />
skulle <strong>det</strong> ud på cd. Som<br />
Laugesen selv bemærk<strong>er</strong> et<br />
sted, <strong>er</strong> d<strong>er</strong> forskel på en<br />
gennemproduc<strong>er</strong>et studiecd<br />
<strong>og</strong> en live optræden.<br />
Cd’en »Howl on!« fra 2001<br />
bliv<strong>er</strong> da <strong>og</strong>så ved n<strong>og</strong>le<br />
gennemlytning<strong>er</strong>, alle dens<br />
evidente fortjenest<strong>er</strong> ufortalt,<br />
en lidt for pæn <strong>og</strong> tam<br />
affære i forhold til <strong>det</strong>,<br />
man kend<strong>er</strong> fra Laugesen<br />
& Mindsprays intense liveoptræden.<br />
Med cd’en blev<br />
<strong>det</strong> hele til institution. D<strong>er</strong><br />
måtte findes andre veje.<br />
De har så ledt til Laugesens<br />
samarbejde med en<br />
eksp<strong>er</strong>iment<strong>er</strong>ende <strong>og</strong><br />
usædvanlig rockgruppe,<br />
»Singv<strong>og</strong>el« kald<strong>er</strong> de sig.<br />
Også h<strong>er</strong> <strong>er</strong> live shows,<br />
som i Musikcaféen i Århus<br />
sidste år, levende <strong>og</strong> kompromisløs<br />
rock against<br />
passivity. Også <strong>det</strong>te <strong>er</strong> nu<br />
institutionalis<strong>er</strong>et på cd’en<br />
»Hotellet brænd<strong>er</strong>« fra i<br />
år. Oplæsningen <strong>er</strong> h<strong>er</strong> heldigvis<br />
<strong>ikke</strong> så pænt lagt oven på eminent,<br />
sine sted<strong>er</strong> <strong>og</strong>så eminent pæn,<br />
jazz-musik som på »Howl on!«.<br />
H<strong>er</strong> clash<strong>er</strong> Laugesens let monotone<br />
let jambiske brabrand-dræven<br />
ganske godt mod de gennemarbejdede<br />
<strong>og</strong> lyd-fræsende rockkomposition<strong>er</strong>.<br />
Det <strong>er</strong> godt at få ør<strong>er</strong>ne<br />
revet i stykk<strong>er</strong> — cd’en spilles<br />
bedst med knappen på højeste<br />
volumen — eft<strong>er</strong> indtagelse af lidt<br />
for megen pæn dansk high brow<br />
jazz anno 2001. Men som tilfæl<strong>det</strong><br />
<strong>er</strong> med Mindspray-cd’en, står hell<strong>er</strong><br />
<strong>ikke</strong> den ell<strong>er</strong>s ret så lytteværdige<br />
cd »Hotellet brænd<strong>er</strong>« mål<br />
med »Singv<strong>og</strong>el« live. Så når<br />
hørelsen får institutionel tinnitus,<br />
må man (jeg) håbe, at Laugesens<br />
anti-institutionelle drive før<strong>er</strong><br />
hans tekst<strong>er</strong> sammen med en slags<br />
stilhedens musik, en Cage i laptop-electronica<br />
anno 2004, en indvævet<br />
stemme måske, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
monotont oplæsende <strong>er</strong> lagt oven<br />
på?<br />
Meditativ tomhed<br />
I foror<strong>det</strong> til sit udvalg af Dan<br />
Turèll-digte »Udvalgte digte I<br />
1969-1974« (se anmeldelsen<br />
an<strong>det</strong>steds h<strong>er</strong> i bla<strong>det</strong>) bemærk<strong>er</strong><br />
Laugesen fyndigt:<br />
(artikel)<br />
Ikke n<strong>og</strong>et med avantgarde hos<br />
D.T., <strong>hvad</strong> jeg dengang syntes var<br />
en fejl, men nu inds<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> kunne<br />
være and<strong>er</strong>ledes, hvis han skulle<br />
blive, som han blev, den han var,<br />
når <strong>det</strong> passede sammen. Den<br />
fortvivlede retorik i <strong>det</strong> rablende<br />
dobbeltspr<strong>og</strong>ede mantra, d<strong>er</strong><br />
udgør næsten hele skriftfladen i<br />
de to første Arena-bøg<strong>er</strong>, som en<br />
slags automatskrift, d<strong>er</strong> m<strong>er</strong>e <strong>og</strong><br />
m<strong>er</strong>e <strong>er</strong> <strong>det</strong> eneste, d<strong>er</strong> hold<strong>er</strong> en<br />
krop <strong>og</strong> et jeg fast i forsvinden, <strong>og</strong><br />
d<strong>og</strong> med skriften i ell<strong>er</strong> på jorden<br />
som et fræsende postulat …<br />
Betegnelsen ’mantra’ <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> tilfældig.<br />
Gennem store dele af Turèlls<br />
forfatt<strong>er</strong>skab spill<strong>er</strong> forskellige form<strong>er</strong><br />
for buddhisme en vigtig rolle<br />
for hans måde at tænke såvel eksistens<br />
som <strong>det</strong>te at skrive på. Når<br />
han f.eks. skriv<strong>er</strong> på jazz —<br />
jazzrytm<strong>er</strong> <strong>og</strong> jazzimprovisation<strong>er</strong><br />
på skrift som i K<strong>er</strong>ouacs »Mexico<br />
City Blues« — <strong>er</strong> <strong>det</strong> for at tilnærme<br />
sig en zenbuddhistisk ’tomhed’,<br />
hvor enhv<strong>er</strong> form for spr<strong>og</strong>lig,<br />
mental <strong>og</strong> eksistentiel <strong>det</strong><strong>er</strong>minisme<br />
<strong>er</strong> renset ud af sind <strong>og</strong> skriveakt.<br />
D<strong>er</strong>ved ligg<strong>er</strong> han ganske<br />
tæt på den del af Beat-gen<strong>er</strong>ationen,<br />
især Jack K<strong>er</strong>ouac, d<strong>er</strong> helt <strong>og</strong><br />
aldeles ov<strong>er</strong>gav sig til div<strong>er</strong>se form<strong>er</strong><br />
for zenbuddhisme hinsides<br />
enhv<strong>er</strong> form for avantgarde-forestilling.<br />
Turèlls omfattende indsigt<br />
i <strong>og</strong> selvstændige anvendels<strong>er</strong> af<br />
div<strong>er</strong>se form<strong>er</strong> for buddhisme <strong>og</strong><br />
den d<strong>er</strong>af afledte ’zen-skrift’ ov<strong>er</strong>skrid<strong>er</strong><br />
på mange måde den am<strong>er</strong>ikanske<br />
Beat-gen<strong>er</strong>ations ditto,<br />
hvilket for første gang <strong>er</strong> blevet<br />
und<strong>er</strong>søgt til bunds i Michael<br />
Nonboes litt<strong>er</strong>aturhistoriske speciale<br />
fra i år (publ. på Litt<strong>er</strong>atur-<br />
Historisk NetForlag, se bibli<strong>og</strong>rafi).<br />
H<strong>er</strong>i vises hvor stor betydning,<br />
hvor forskelligt <strong>og</strong> hvor vidt facett<strong>er</strong>et<br />
Turèlls poetiske buddhisme<br />
egentlig <strong>er</strong>.<br />
I den tidlige fase frem til »Karma<br />
Cowboy« — dvs. størstedelen<br />
af Laugesens udvalg — fung<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
skriften, forklar<strong>er</strong> Nonboe, som et<br />
sted for oprør <strong>og</strong> meditation kombin<strong>er</strong>et<br />
med euforis<strong>er</strong>ende stoff<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> mod<strong>er</strong>ne jazz. Især søges d<strong>er</strong><br />
opnåelse af ’tomhed’, dvs. at<br />
tømme bevidstheden for uvedkommende<br />
støj <strong>og</strong> blok<strong>er</strong>ing<strong>er</strong> til<br />
fordel for en frit strømmende<br />
skrift/skriven i henhold til dels<br />
K<strong>er</strong>ouacs »spontan prosa/skriven«,<br />
dels den buddhistiske mayalæres<br />
forestilling om den ubestandige<br />
karakt<strong>er</strong> af de form<strong>er</strong> tanken<br />
søg<strong>er</strong> at fange virkeligheden med.<br />
fortsættes næste side<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 63
(artikel)<br />
fortsat fra forrige side<br />
Dette kald<strong>er</strong> Nonboe for et forc<strong>er</strong>et<br />
oprør mod alle form<strong>er</strong> for konventionel<br />
tænkning, mens Laugesen<br />
altså i sin tid savnede et m<strong>er</strong>e<br />
konfrontativt avantgarde-islæt,<br />
ligesom han den dag i dag men<strong>er</strong><br />
at DT helt glemte at »tjekke de<br />
støvede kontor<strong>er</strong> <strong>og</strong> arkiv<strong>er</strong> på<br />
hele den store <strong>og</strong> for længst absolut<br />
psykedeliske avantgardevej<br />
gennem endeløse mængd<strong>er</strong> af<br />
parallelhistori<strong>er</strong> (…).« Først fra <strong>og</strong><br />
med »Karma Cowboy« (1974) får<br />
forfatt<strong>er</strong>skabet en vending væk fra<br />
<strong>det</strong>te esot<strong>er</strong>iske leje, med Turèlls<br />
egen formul<strong>er</strong>ing <strong>er</strong> d<strong>er</strong> tale om<br />
»en hoppen ov<strong>er</strong> i ’Den store Båd’,<br />
at springe fra en buddhisme (Hinayana)<br />
til en anden (Mahayana) <strong>og</strong><br />
dens afart: zen, hvor d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> læng<strong>er</strong>e<br />
arbejdes ’introv<strong>er</strong>t’, men ‘for<br />
de andre’« (se Nonboe for nærm<strong>er</strong>e<br />
redegørels<strong>er</strong> h<strong>er</strong>for).<br />
Det må således tages med et vis<br />
gran salt, når mange i dag opfatt<strong>er</strong><br />
Turèll som ’avantgardist’. Man<br />
kunne, hvis han skal ’reddes’ som<br />
avantgardist, i hv<strong>er</strong>t fald med fordel<br />
skelne mellem Laugesens anarko-avantgardisme<br />
<strong>og</strong> Turèlls zenavantgardisme,<br />
hvorved to vidt<br />
forskellige spor løb<strong>er</strong> fra et kun tilsyneladende<br />
fælles udgangspunkt:<br />
Pound, K<strong>er</strong>ouac, Ginsb<strong>er</strong>g, Charlie<br />
Park<strong>er</strong>, Thelonious Monk <strong>og</strong> Miles<br />
Davis. Turèll benyttede sin skrift<br />
<strong>og</strong> jazzen til sit oprør mod stivnede<br />
<strong>og</strong> falske konvention<strong>er</strong>, men<br />
gjorde <strong>det</strong> <strong>ikke</strong> mindst ved selv at<br />
skabe et vampyr-agtigt mediebillede<br />
af sig selv med Karma-hat <strong>og</strong><br />
sort neglelak. D<strong>er</strong>ved får <strong>og</strong>så hans<br />
såvel poetiske som ’praktiske’<br />
mediekritik en helt anden status<br />
end Laugesens, d<strong>er</strong> vedvarende<br />
udfold<strong>er</strong> sig på skriftens, skriftens,<br />
skriftens <strong>og</strong> att<strong>er</strong> skriftens gebet<br />
udslynget mod billed<strong>er</strong> <strong>og</strong> musik<br />
(se f.eks. PLs digt »hardflux popsus<br />
monofest minimaction situkrom<br />
dadacept manikon edgeland«<br />
i katal<strong>og</strong>en ”PAINTBOX”,<br />
2000, midt mellem seks billeds<strong>er</strong>i<strong>er</strong><br />
i krydsfeltet mellem mal<strong>er</strong>iets<br />
egne præmiss<strong>er</strong>, mal<strong>er</strong>iet som<br />
værk <strong>og</strong> mal<strong>er</strong>iet i forhold til <strong>det</strong><br />
omgivende rum). Turèll medi<strong>er</strong>ede<br />
sig, mens Laugesen vedvarende afmedi<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
sig. D<strong>er</strong>for <strong>er</strong> d<strong>er</strong>es<br />
kampe mod stj<strong>er</strong>nebilled<strong>er</strong>ne,<br />
d<strong>er</strong>es afstj<strong>er</strong>nen sig, blevet ført på<br />
vidt forskellige måd<strong>er</strong> <strong>og</strong> præmiss<strong>er</strong>.<br />
Men udgangspunkt <strong>og</strong> endemål<br />
synes at være <strong>det</strong> samme: kun<br />
skriften kan i sidste instans holde<br />
en på roden (med tanke på zenbuddhismens<br />
root-teach<strong>er</strong>s).<br />
D<strong>er</strong>ved leg<strong>er</strong>es de to form<strong>er</strong> for<br />
64<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
situationel handlen i en fælles<br />
poetisk procestænkning gennem<br />
en spontan skriven på, ind i <strong>og</strong><br />
hinsides <strong>det</strong> d<strong>er</strong> <strong>er</strong> h<strong>er</strong> <strong>og</strong> nu, lige<br />
nu <strong>og</strong> d<strong>er</strong>. Og fra første færd, hvor<br />
Turèll skriv<strong>er</strong> på ’fortvivlelsens<br />
retorik’ til de seneste digte, hvor<br />
han skriv<strong>er</strong> i dødens skygge, <strong>er</strong><br />
hans primære skriveen<strong>er</strong>gi <strong>ikke</strong><br />
fund<strong>er</strong>et på anarko-avantgardisme,<br />
slet <strong>ikke</strong>, men på en ganske radikal<br />
<strong>og</strong> eksp<strong>er</strong>iment<strong>er</strong>ende skriven<br />
sig ind i en tilstand af meditativ<br />
tom- ell<strong>er</strong> intethed, væk fra sig<br />
selv, ud i rummet.<br />
De-værkelig hvished<br />
Et tredje afsæt i den am<strong>er</strong>ikanske<br />
Beat-gen<strong>er</strong>ation kan findes i<br />
Torben Ulrichs essayistik <strong>og</strong> hans<br />
un<strong>ikke</strong> tank<strong>er</strong> om krop, bevægelse,<br />
kunst <strong>og</strong> sport. Også han lad<strong>er</strong> sig<br />
akkurat som DT rimelig tidligt i<br />
sin karri<strong>er</strong>e, i 1945, inspir<strong>er</strong>e af<br />
buddhisme. Det drej<strong>er</strong> sig først <strong>og</strong><br />
fremmest om en zen-agtig fokus<strong>er</strong>ing<br />
på alt, d<strong>er</strong> har med bevægelse<br />
at gøre: kroppens, fodens, håndens,<br />
tennisketch<strong>er</strong>ens, modstand<strong>er</strong>ens,<br />
duellens, boldens, jazzens,<br />
mus<strong>ikke</strong>ns, spr<strong>og</strong>ets bevægels<strong>er</strong>. I<br />
den formentlig bedste danske<br />
essaysamling, d<strong>er</strong> p.t. findes på<br />
marke<strong>det</strong> »Jazz, bold <strong>og</strong> buddhisme«,<br />
redig<strong>er</strong>et af Lars Movin, kan<br />
man ov<strong>er</strong> små 500 sid<strong>er</strong> følge<br />
Torben Ulrichs helt un<strong>ikke</strong> <strong>og</strong> formidable,<br />
sine sted<strong>er</strong> nærmest<br />
maniske, men altid stilsikre karri<strong>er</strong>e<br />
som jazzskribent, klummeskriv<strong>er</strong>,<br />
fremragende essayist, digt<strong>er</strong>,<br />
kunstn<strong>er</strong> <strong>og</strong> først <strong>og</strong> sidst en af<br />
v<strong>er</strong>dens bedste tennisspill<strong>er</strong>e gennem<br />
tid<strong>er</strong>ne. Den bagvedliggende<br />
buddhisme <strong>er</strong> imidl<strong>er</strong>tid aldrig<br />
påtrængende, men ligg<strong>er</strong> d<strong>er</strong> vedholdende<br />
som en helt eminent<br />
fokus<strong>er</strong>ing på netop — bevægelsen,<br />
hinsides enhv<strong>er</strong> form for fastholdende<br />
d<strong>og</strong>matik <strong>og</strong> stivnet tankegods,<br />
hvortil komm<strong>er</strong> en synæstetisk<br />
åbenhed, en sanseevne af<br />
dimension<strong>er</strong>. I Ulrichs v<strong>er</strong>den går<br />
tingene både langsomt i opmærksomheden<br />
på bevægelsen <strong>og</strong> stærkt<br />
i begribelsen af alle de yd<strong>er</strong>st<br />
komplekse multi-moment<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
multi-sansning<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> udgør et tennisslag,<br />
en jazzimprovisation ell<strong>er</strong><br />
en bevægende filosofisk tanke. D<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> så mange ov<strong>er</strong>vældende facett<strong>er</strong><br />
af så mange forskellige begivenhed<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> handling<strong>er</strong> i denne b<strong>og</strong>, at<br />
den <strong>ikke</strong> fortjen<strong>er</strong> an<strong>det</strong> end en<br />
simpel anbefaling — som en guldgrube<br />
for lystlæsning, et cent<strong>er</strong> for<br />
meditation, en skarprett<strong>er</strong> for tanken,<br />
en apol<strong>og</strong>i for synæstetiske<br />
sansning<strong>er</strong>s frie <strong>og</strong> fokus<strong>er</strong>ede<br />
koncentration<strong>er</strong>. Sådan!<br />
Selvfølgelig har <strong>og</strong>så Ulrich<br />
været optaget af Beat-gen<strong>er</strong>ationen<br />
som af så meget an<strong>det</strong>. Det mest<br />
frapp<strong>er</strong>ende essay i denne b<strong>og</strong> <strong>er</strong><br />
imidl<strong>er</strong>tid <strong>og</strong>så <strong>det</strong> seneste: »Hvis.<br />
Notat<strong>er</strong> omkring et (idrætsligt) fællesskab,<br />
<strong>det</strong> uindhentelige« fra<br />
2002. H<strong>er</strong> leg<strong>er</strong>es den bagvedliggende<br />
buddhisme med filosofisklitt<strong>er</strong>ære<br />
<strong>og</strong> idrætshistoriske ov<strong>er</strong>vejels<strong>er</strong><br />
ov<strong>er</strong>, hvordan <strong>det</strong> ville<br />
være, hvis man kunne begribe<br />
fænomenet idrætsligt fællesskab,<br />
dvs. hvis den udøvende handling,<br />
at spille en fodboldkamp, spillet i<br />
opståelsens øjeblik mellem forb<strong>er</strong>edelse<br />
<strong>og</strong> resultat, kunne forstås,<br />
praktis<strong>er</strong>es, som en iværksættelse<br />
<strong>og</strong> en af-iværksættelse på én gang,<br />
d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> kan tilvirkes, men blot<br />
sk<strong>er</strong>. Hvis <strong>det</strong>te var muligt, hvordan<br />
ville <strong>det</strong> så lade sig kunne<br />
tænke <strong>og</strong> praktis<strong>er</strong>e? Det <strong>er</strong> essayets<br />
grundspørgsmål, som d<strong>er</strong> medit<strong>er</strong>es<br />
tankevækkende <strong>og</strong> u-finalt<br />
ov<strong>er</strong> med bl.a. Kipling, Rilke,<br />
Nancy, Heidegg<strong>er</strong>, Agamben,<br />
Blanchot <strong>og</strong> mange andre som<br />
med-medit<strong>er</strong>ende med-muml<strong>er</strong>e.<br />
Et sted spørges d<strong>er</strong> med Blanchot,<br />
om d<strong>er</strong> i idrætten findes et fællesskab,<br />
en vennekreds, d<strong>er</strong> formår at<br />
artikul<strong>er</strong>e en form for passivitet,<br />
d<strong>er</strong> afspor<strong>er</strong> ell<strong>er</strong> brems<strong>er</strong> (idræts)værkets<br />
monumentale objektivitet?<br />
Om d<strong>er</strong> findes en <strong>ikke</strong>-iværksættelse<br />
af mestringen. En mulighed<br />
for at afmestre? H<strong>er</strong> medit<strong>er</strong><strong>er</strong> en<br />
mest<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> aldrig har opfattet<br />
mest<strong>er</strong>skabet, men d<strong>er</strong>imod spillet<br />
som <strong>det</strong> afgørende: »gives d<strong>er</strong> i<br />
spillets rum en medspill<strong>er</strong>ske, i<br />
Rilkes ord eine ewige Mitspiel<strong>er</strong>in,<br />
d<strong>er</strong> anim<strong>er</strong><strong>er</strong>, vækk<strong>er</strong>, ov<strong>er</strong>væld<strong>er</strong>?<br />
D<strong>er</strong> tilkast<strong>er</strong> os en vej, et ord, en<br />
bold, en meteor? Ikke vores, som<br />
Rilke sig<strong>er</strong>, en v<strong>er</strong>dens (…)«. Et af<br />
nøgleordene i denne intense<br />
afsluttende del af essayet <strong>er</strong> »<strong>ikke</strong>iværksættelse«,<br />
en ov<strong>er</strong>sættelse af<br />
Blanchots komplekse begreb »desoevrement«<br />
(ved Carsten Madsen i<br />
Blanchot, »Orfeus’ blik <strong>og</strong> andre<br />
essays«, Gyldendal 1994, som JU<br />
trækk<strong>er</strong> på). Måske man kunne<br />
sammenfatte alt <strong>det</strong>te ved simpelthen<br />
at tale om en bevægelsens,<br />
samspillets, fællesskabets de-værkelige<br />
hvished?<br />
De-værkelighed<br />
Det handl<strong>er</strong> altså om, tilsyneladende,<br />
at har man v<strong>er</strong>den, klod<strong>er</strong>ne,<br />
rummet, bolden, meteor<strong>er</strong>ne,<br />
bevægels<strong>er</strong>ne <strong>og</strong> <strong>ikke</strong> sig selv i<br />
fokus, har man ingen sans for<br />
Værket, Bemestringen, d<strong>er</strong>imod<br />
for afmestring, afståen <strong>og</strong> de-værkelighed:<br />
skrift i Laugesen, meditativ<br />
renselse af sind <strong>og</strong> krop i<br />
Turèll, meditativ, hyp<strong>er</strong>intens<br />
opmærksomhed på alle facett<strong>er</strong> af<br />
bevægels<strong>er</strong>ne <strong>og</strong> spillenes rum h<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> nu hinsides den såkaldte normalitets<br />
<strong>og</strong> pr<strong>og</strong>ram-ideol<strong>og</strong>i<strong>er</strong>nes<br />
ensrettende love <strong>og</strong> regl<strong>er</strong> i Ulrich.<br />
Facett<strong>er</strong> af en anti-forestillingens<br />
poesi forestillet h<strong>er</strong> <strong>og</strong> nu, forseglet<br />
på ny <strong>og</strong> så igen <strong>og</strong> igen <strong>og</strong><br />
igen <strong>og</strong> helt <strong>og</strong> aldeles uden fiks<strong>er</strong>ede<br />
resultat-fanatism<strong>er</strong>. Det turde<br />
være vejen at gå.<br />
M<strong>ikke</strong>l Bolt, »Situationistisk<br />
Danmarkskort«, in: Det Fri<br />
Univ<strong>er</strong>sitet i København # 9 v.<br />
Heise/Jakobsen, Læssøesgade 3, 4.<br />
sal, 2200 Kbh. N ()<br />
Ruth Campau (red.), »PAINT-<br />
BOX«, i kommission hos Borgen,<br />
Kbh. 2000<br />
Guy Debord, »Skuespilsamfun<strong>det</strong>«,<br />
Rhodos, 1972<br />
Pet<strong>er</strong> Laugesen, »Artur på genfærd«,<br />
forestilling v. Teatret<br />
Estrade, Entré Scenen, Århus 1.-6.<br />
septemb<strong>er</strong> 2003, Artur: Ole Westh-<br />
Madsen, Iscenesætt<strong>er</strong>: Rolf Heim,<br />
Filmscen<strong>og</strong>raf: Jesp<strong>er</strong> Jargil<br />
Pet<strong>er</strong> Laugesen, »Forstad til alt«,<br />
Borgen, 2003<br />
Michael Nonboe, »Billed<strong>er</strong> af en<br />
Karma Cowboy. Buddhistiske<br />
aspekt<strong>er</strong> af Dan Turèlls digtning«,<br />
Litt<strong>er</strong>aturHistorisk NetForlag,<br />
Århus, 2003<br />
Singv<strong>og</strong>el, »Hotellet brænd<strong>er</strong>«<br />
(Pet<strong>er</strong> Laugesen: ord, Andreas<br />
Hansen: sang & guitar, Lotte<br />
Maxild: klarinett<strong>er</strong> & el-orgel, Jens<br />
Bald<strong>er</strong>: trækbasun & cs-5, Jørgen<br />
Holm: tromm<strong>er</strong>), Helicopt<strong>er</strong><br />
Records, 2003 (Helicopt<strong>er</strong> Records<br />
Box 1146, 1010 København K, / )<br />
Dan Turéll, »Udvalgte digte I<br />
1969-1974«, Borgen, 2003, udvalgt<br />
<strong>og</strong> med forord af Pet<strong>er</strong> Laugesen<br />
Torben Ulrich, »Jazz, bold <strong>og</strong> buddhisme«<br />
(red. Lars Movin),<br />
Informations Forlag, 2003<br />
(Tak til M<strong>ikke</strong>l Bolt Rasmussen,<br />
Institut for Æstetiske Fag, Afd. for<br />
Kunsthistorie, Aarhus Univ<strong>er</strong>sitet,<br />
<strong>og</strong> hans opponent<strong>er</strong> Pet<strong>er</strong> Brix<br />
Sønd<strong>er</strong>gaard (Århus), Stian<br />
Grøgaard (Oslo) <strong>og</strong> Carsten Thau<br />
(København) for et velturn<strong>er</strong>et <strong>og</strong><br />
inspir<strong>er</strong>ende forsvar af M<strong>ikke</strong>ls<br />
ph.d.-afhandling »Den sidste<br />
avantgarde. Situationistisk<br />
Int<strong>er</strong>nationale hinsides kunst <strong>og</strong><br />
politik«, fredag den 7. novemb<strong>er</strong><br />
2003)
Torben Brostrøm<br />
Uden titel<br />
Læseov<strong>er</strong>skud<br />
Udvalgt af Christian Lund<br />
254 sid<strong>er</strong>, 285 kr.<br />
Gyldendal<br />
Udgivelsen af Brostrøms litt<strong>er</strong>ære essays udvalgt fra de<br />
sidste 30 år vis<strong>er</strong> hans glæde ved litt<strong>er</strong>aturen, men forvent<br />
<strong>ikke</strong> gennemgribende analys<strong>er</strong><br />
Anmeldt af Svend Erik Larsen<br />
Retrospektive udstilling<strong>er</strong> <strong>er</strong> n<strong>og</strong>et<br />
billedkunstn<strong>er</strong>e afhold<strong>er</strong>, dem d<strong>er</strong><br />
har lev<strong>er</strong>et titel til b<strong>og</strong>en »Uden<br />
titel«. Sådan en udstilling sætt<strong>er</strong><br />
sig for at vise en kunstn<strong>er</strong>s udvikling<br />
et liv igennem, en motivkreds<br />
hos en kunstn<strong>er</strong>, en afgrænset<br />
p<strong>er</strong>iode i kunstn<strong>er</strong>ens karri<strong>er</strong>e. I<br />
hv<strong>er</strong>t fald et tyngdepunkt af en<br />
ell<strong>er</strong> anden art.<br />
En af dansk litt<strong>er</strong>aturs store<br />
læs<strong>er</strong>e, Torben Brostrøm, kunne<br />
godt have fortjent sådan et samlende<br />
p<strong>er</strong>spektiv i denne b<strong>og</strong> med<br />
artikl<strong>er</strong> fra ca. 30 år. Udgiv<strong>er</strong>en<br />
fortæll<strong>er</strong> at titlen <strong>er</strong> valgt fordi <strong>det</strong><br />
hele <strong>er</strong> åbent <strong>og</strong> til læs<strong>er</strong>ens frie<br />
afbenyttelse, <strong>og</strong> at artikl<strong>er</strong>ne alle<br />
kreds<strong>er</strong> om <strong>det</strong> samme — litt<strong>er</strong>aturen<br />
som øjeåbn<strong>er</strong> ov<strong>er</strong> for v<strong>er</strong>den<br />
med nutiden som prisme for fortiden.<br />
Og <strong>det</strong> <strong>er</strong> jo sandt nok. Alle<br />
artikl<strong>er</strong> <strong>er</strong> båret af en frodig læseglæde<br />
ved at gå på opdagelse i litt<strong>er</strong>aturens<br />
tekst<strong>er</strong>, lade dem associ<strong>er</strong>e<br />
til hinanden <strong>og</strong> få os til at<br />
springe fra den ene til anden.<br />
Brostrøm <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> en stor tænk<strong>er</strong>,<br />
men en stor læs<strong>er</strong>. Tol<strong>er</strong>ance<br />
<strong>og</strong> fanatisme <strong>er</strong> Brostrøms kodeord<br />
for Rabelais’ renæssancetid. Og tol<strong>er</strong>ant,<br />
<strong>det</strong> kan han selv være. Men<br />
<strong>ikke</strong> fanatisk. Snar<strong>er</strong>e ensidig.<br />
Nemlig i sin insist<strong>er</strong>en på at litt<strong>er</strong>aturen<br />
kan selv uden større teoretiske<br />
ell<strong>er</strong> metodiske armsving —<br />
selv tale om v<strong>er</strong>den, være musikalsk<br />
<strong>og</strong> sanselig, være <strong>er</strong>faring,<br />
være (en slags) virkelighed, skabe<br />
sammenhæng mellem tekst<strong>er</strong>.<br />
At læse et opslag som f.eks. 22-<br />
Det rette øjeblik<br />
23 <strong>er</strong> typisk. Uden store mellemregning<strong>er</strong>,<br />
men med den kærlige<br />
belæstheds suv<strong>er</strong>æne ov<strong>er</strong>skud<br />
dans<strong>er</strong> vi som P<strong>er</strong> Syvspring mellem<br />
en seks-syv forfatt<strong>er</strong>es tekst<strong>er</strong><br />
— Johs. V. Jensen, Morten Nielsen,<br />
Jess Ørnsbo, Arthur Lundkvist,<br />
Thorkild Bjørnvig <strong>og</strong> et par andre.<br />
D<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> stort anden argumentation<br />
end den d<strong>er</strong> meld<strong>er</strong> sig baglæns.<br />
Jo, de har da n<strong>og</strong>et meningsfuldt<br />
med hinanden at gøre, <strong>og</strong> <strong>det</strong><br />
kunne andre såmænd <strong>og</strong>så have<br />
haft.<br />
Og så skydes pilen af til sidst,<br />
lidt uventet, på side 29. Men artiklen<br />
skal jo slutte: digtning <strong>er</strong> en<br />
drøm om at dø <strong>og</strong> fornys. Og <strong>det</strong><br />
<strong>er</strong> de eksistentielle k<strong>er</strong>neord b<strong>og</strong>en<br />
igennem. Digtning gør sig til drøm<br />
ved at være formet som den <strong>er</strong>.<br />
Men <strong>ikke</strong> en fri ell<strong>er</strong> luftig drøm.<br />
Den <strong>er</strong> en drøm om den virkelighed<br />
hvis pol<strong>er</strong> kun kan omspændes<br />
i en mat<strong>er</strong>ialis<strong>er</strong>et drøm af<br />
Hans Jørgen Thomsens privat-filosofiske projekt søg<strong>er</strong> at (gen)<strong>er</strong>obre<br />
<strong>det</strong> private rum<br />
Hans Jørgen Thomsen<br />
Privacy: Filosofisk und<strong>er</strong>søgelse<br />
af <strong>det</strong> private rum<br />
235 sid<strong>er</strong>, 229 kr.<br />
Modtryk<br />
Anmeldt af<br />
Bo Kampmann Walth<strong>er</strong><br />
Egentlig vil jeg mene, at Hans<br />
Jørgen Thomsens »Privacy:<br />
Filosofisk und<strong>er</strong>søgelse af <strong>det</strong> private<br />
rum« handl<strong>er</strong> om <strong>det</strong> rette<br />
øjeblik — kairos exenchten. Det <strong>er</strong><br />
et øjeblik, som <strong>er</strong> privat <strong>og</strong> d<strong>og</strong><br />
åbent for rationalitetens favntag,<br />
ubegribeligt <strong>og</strong> uafbildeligt udenfor<br />
den tid, d<strong>er</strong> forløb<strong>er</strong> i talen.<br />
Platon baksede med <strong>det</strong>, Ki<strong>er</strong>kegaard<br />
lige så, <strong>og</strong> Blanchot kunne i<br />
forlængelse h<strong>er</strong>af snakke om litt<strong>er</strong>aturens<br />
ret til døden (fordi litt<strong>er</strong>aturen<br />
bliv<strong>er</strong> ved med at kredse om<br />
<strong>det</strong>, den <strong>ikke</strong> kan indfange, <strong>og</strong> så<br />
kan den jo lige så godt dø), <strong>og</strong><br />
Thomsen gør <strong>det</strong>. I Longinos’<br />
»P<strong>er</strong>i Hypsous« genfind<strong>er</strong> vi så<br />
<strong>det</strong> punktuelle øjeblik som rift,<br />
cæsur ell<strong>er</strong> <strong>er</strong>kendelsesskred, hvor<br />
<strong>det</strong> hedd<strong>er</strong>: »Det sublime træd<strong>er</strong><br />
frem i <strong>det</strong> rette øjeblik, splitt<strong>er</strong> alt<br />
som en lynild <strong>og</strong> åbenbar<strong>er</strong> h<strong>er</strong>med<br />
øjebl<strong>ikke</strong>ligt tal<strong>er</strong>ens formåen<br />
i sin fulde kraft«.<br />
Privacy (som fra <strong>og</strong> med side<br />
11 i Thomsens b<strong>og</strong> bliv<strong>er</strong> udhævet<br />
som en, ja, hvorfor <strong>ikke</strong>, privat<br />
différence) handl<strong>er</strong>, sig<strong>er</strong> forfatt<strong>er</strong>en,<br />
om »dét hemmelige ved livet,<br />
som man godt ved ell<strong>er</strong> intuitivt<br />
fornemm<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong> helt afgørende,<br />
når <strong>det</strong> komm<strong>er</strong> til en afgørelse af<br />
et givet livs kvalitet«. Hemmeligheden<br />
<strong>er</strong> samtidig <strong>det</strong>, som suspend<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
talens uforbeholdne ret<br />
til at være sin egen ell<strong>er</strong> rett<strong>er</strong>e tilhøre<br />
<strong>det</strong> suv<strong>er</strong>æne subjekt, som<br />
bær<strong>er</strong> (<strong>og</strong> tilbed<strong>er</strong>) <strong>det</strong>. D<strong>er</strong>med<br />
grib<strong>er</strong> den ud eft<strong>er</strong> <strong>det</strong> almene,<br />
d<strong>og</strong> <strong>ikke</strong> helt <strong>og</strong> aldeles, for <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
i grænselan<strong>det</strong>, i disen, at man find<strong>er</strong><br />
den und<strong>er</strong>stregning af b<strong>er</strong>øringen<br />
af loven <strong>og</strong> suspensionen, som<br />
Thomsen vil iagttage i sit mat<strong>er</strong>iale<br />
<strong>og</strong> anskueliggøre for sin læs<strong>er</strong>.<br />
På den baggrund får Thomsens<br />
filosofisk-private refleksion karakt<strong>er</strong><br />
af en stadig kredsen om en<br />
uforløst linje, d<strong>er</strong> indimellem forløs<strong>er</strong><br />
sig selv i et punkt. Det <strong>er</strong>, om<br />
jeg så må sige, øjebl<strong>ikke</strong>t i Thomsens<br />
diskurs. Dér, hvor <strong>det</strong> lykkes.<br />
(kritik)<br />
denne art: at dø <strong>og</strong> fornys. Midt i<br />
latt<strong>er</strong>mildheden <strong>og</strong> den næsten<br />
hedonistiske glæde ved at lade sig<br />
drive med strømmen i litt<strong>er</strong>aturens<br />
b<strong>er</strong>usede båd, <strong>er</strong> <strong>det</strong> alvor <strong>det</strong><br />
h<strong>er</strong>, alvor af den ødsle slags.<br />
Denne forståelse gentages — <strong>og</strong><br />
lev<strong>er</strong> kun ved at gentages af digt<strong>er</strong>ne<br />
<strong>og</strong> med dem af Brostrøm — i<br />
bin<strong>det</strong>s omfattende udvalg af forfatt<strong>er</strong>e<br />
med danske <strong>og</strong> franske som<br />
de vigtigste, fra eventyr <strong>og</strong> renæssance<br />
til mod<strong>er</strong>ne tid. Gennemgribende<br />
analys<strong>er</strong> skal man <strong>ikke</strong><br />
vente, bortset måske fra introduktionen<br />
til Rabelais <strong>og</strong> Oehlenschläg<strong>er</strong>s<br />
»Sanct Hansaften-Spil«.<br />
De bring<strong>er</strong> næppe an<strong>det</strong> nyt end<br />
Brostrøms glæde. Gennemgribende<br />
<strong>er</strong> alene nysg<strong>er</strong>righeden eft<strong>er</strong> at<br />
komme vid<strong>er</strong>e fra de tekst<strong>er</strong> han<br />
har gang i, til dem d<strong>er</strong> <strong>og</strong>så åbn<strong>er</strong><br />
sig for tekstslughalsen Torben.<br />
»Omvej til virkeligheden« kald<strong>er</strong><br />
Brostrøm essayet om Tom<br />
Kristensen. Og <strong>det</strong> <strong>er</strong> en meget<br />
passende ov<strong>er</strong>skrift ov<strong>er</strong> hans eget<br />
mangeårige virke. Litt<strong>er</strong>aturens<br />
nødvendige omvej, dér hvor man<br />
føres uden helt at kunne styre<br />
<strong>hvad</strong> d<strong>er</strong> sk<strong>er</strong>. Den gør den virkelighed<br />
and<strong>er</strong>ledes man når frem<br />
til, end den ville have været —<br />
hvis den ov<strong>er</strong>hove<strong>det</strong> ville have<br />
været menneskelig virkeligheden?<br />
— uden denne omvej. Brostrøm <strong>er</strong><br />
god at møde ved vejkanten.<br />
Dér, hvor <strong>det</strong> <strong>og</strong>så <strong>er</strong> irrit<strong>er</strong>ende,<br />
fordi han får ret (hvilket altid<br />
knækk<strong>er</strong> tanken en anelse). Spørgsmålet<br />
<strong>er</strong> nemlig, om an<strong>det</strong>heden i<br />
denne diskurs (an<strong>det</strong>heden, som<br />
jo hele tiden tru<strong>er</strong> med at privatis<strong>er</strong>e<br />
refleksionen <strong>og</strong> omvendt få<br />
filosofien til at fordampe i ren<br />
øllebrød) accept<strong>er</strong>es som en vækst<br />
i rigdom ell<strong>er</strong> som en trussel mod<br />
<strong>det</strong> all<strong>er</strong>ede kendte, på hvis forståelsesplatform<br />
vi <strong>er</strong> plac<strong>er</strong>et.<br />
Med den hejsestang til højd<strong>er</strong>ne<br />
(for d<strong>er</strong> bliv<strong>er</strong> af <strong>og</strong> til meget højt<br />
<strong>og</strong> luftigt hos Thomsen) bevæg<strong>er</strong><br />
vi os durk ud i D<strong>er</strong>rida, beåndes af<br />
Hannah Arendt <strong>og</strong> får én på snuden<br />
af Rorty, hele tiden med projektet<br />
at (gen)<strong>er</strong>obre <strong>det</strong> private<br />
rum. Mottoet kunne for så vidt<br />
hedde, at før ell<strong>er</strong> siden vil rummet<br />
åbne sig for spekulation, blot<br />
en fænomenol<strong>og</strong>isk åbenhed <strong>er</strong><br />
intakt. Sådan læs<strong>er</strong> jeg Thomsen.<br />
Det <strong>er</strong> en jagt eft<strong>er</strong> en åbning mod,<br />
<strong>ikke</strong> systemet, men begrebet, <strong>ikke</strong><br />
transcendensen, men immanensen<br />
— hvor <strong>det</strong> deleuzianske har hurtighed,<br />
har Thomsen digressionen,<br />
fortsættes næste side<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 65
(kritik)<br />
fortsat fra forrige side<br />
krøllen <strong>og</strong> diskursens rekurs. Den<br />
frihed, d<strong>er</strong> hvil<strong>er</strong> <strong>og</strong> vent<strong>er</strong> i rationalitetens<br />
sprækk<strong>er</strong> (<strong>og</strong> dét, at<br />
man kan opdage dem, hvor fedt!),<br />
kan løftes ov<strong>er</strong> i tilstedeværelsens<br />
princip, altså beviset for ov<strong>er</strong>hove<strong>det</strong><br />
at ville være privat <strong>og</strong> gribe fat<br />
i halen på dens kometslør.<br />
Det <strong>er</strong> kontingensens frihed <strong>og</strong><br />
spekulationens immanens, som<br />
slår tangent<strong>er</strong> på hinanden. Det <strong>er</strong><br />
<strong>det</strong>te, at friheden <strong>og</strong>så har skabt de<br />
betingels<strong>er</strong>, hvorpå den træd<strong>er</strong><br />
frem, som med et trylleslag kan<br />
ov<strong>er</strong>føres på »Privacy«, <strong>og</strong> som gør<br />
b<strong>og</strong>en egnet til at tænke med (<strong>og</strong><br />
så kan man kalde den irrit<strong>er</strong>ende,<br />
lang, begivenhedsrig, empatisk,<br />
præcis etc. eft<strong>er</strong> behov), hvilket vil<br />
sige: Det <strong>er</strong> <strong>det</strong> <strong>ikke</strong>-identiske, som<br />
motiv<strong>er</strong><strong>er</strong> tankens anarkistiske<br />
impuls<strong>er</strong> <strong>og</strong> install<strong>er</strong><strong>er</strong> drivkræft<strong>er</strong><br />
i indbildningskraftens metaforiske<br />
kreativitet, men <strong>det</strong> <strong>er</strong> privacy,<br />
som p<strong>er</strong>spektiv<strong>er</strong><strong>er</strong> <strong>det</strong> inf<strong>er</strong>iøre <strong>og</strong><br />
defin<strong>er</strong><strong>er</strong> sig selv som an<strong>det</strong>-end<br />
<strong>og</strong> d<strong>er</strong>med helt <strong>og</strong> aldeles identisk<br />
med <strong>det</strong> inf<strong>er</strong>iøre. Læs selv.<br />
Og en sidste ting: Tvetydigheden<br />
i <strong>det</strong> privat-filosofiske projekt<br />
komm<strong>er</strong> til udtryk i forfatt<strong>er</strong>ens<br />
livtag med den heidegg<strong>er</strong>ianske<br />
værenstænkning. Åbenheden mod<br />
selve værensspørgsmålet <strong>er</strong> nok<br />
forudsætningen for forskelsdyrkelsen,<br />
som anspor<strong>er</strong> krølleskrivningens<br />
rettethed (<strong>det</strong> <strong>er</strong> privacys<br />
konstante <strong>og</strong> kontante anliggende:<br />
at ville et an<strong>det</strong> sted hen, når man<br />
hold<strong>er</strong> den fast), men den <strong>er</strong> <strong>og</strong>så i<br />
sin lib<strong>er</strong>alis<strong>er</strong>ede p<strong>er</strong>spektivmangfoldiggørelse<br />
en nødvendighed for<br />
den — gode — svækkelse af væren<br />
selv, hvori vi kan aflæse vores<br />
egne mod<strong>er</strong>ne identitet<strong>er</strong> som<br />
metastabile. Hvorfor <strong>det</strong>? Fordi<br />
mennesket hele tiden med lige<br />
dele streng filosofi <strong>og</strong> klapjagt på<br />
metafor<strong>er</strong>, som ell<strong>er</strong>s ville afsløre<br />
førstnævntes uved<strong>er</strong>hæftighed,<br />
slår sig på frihed <strong>og</strong> kontingens.<br />
Begge <strong>er</strong>, som forfatt<strong>er</strong>en hævd<strong>er</strong>,<br />
ubærlige <strong>og</strong> nødvendige, tilværelsens<br />
uudgrundelige grund. Væren<br />
kan ganske vist <strong>ikke</strong> udsiges, tillægges<br />
n<strong>og</strong>en stemme — <strong>og</strong> øjebl<strong>ikke</strong>t<br />
lad<strong>er</strong> ligeledes vente på sig<br />
— men <strong>det</strong> forhindr<strong>er</strong> <strong>ikke</strong>, at privat-filosofien<br />
kan trænge sig på i<br />
de region<strong>er</strong>, som bebos af et intet,<br />
som desuden garant<strong>er</strong><strong>er</strong>, at kaos <strong>er</strong><br />
med i <strong>det</strong> ontol<strong>og</strong>iske spil.<br />
Hvordan <strong>det</strong>? Da end<strong>er</strong> <strong>det</strong> i kompleksitet,<br />
et sted midt imellem<br />
uorden <strong>og</strong> orden, værensrod <strong>og</strong><br />
værensstabilitet <strong>og</strong> med <strong>det</strong> private<br />
som skrøbelig metafor for spekulationens<br />
patent.<br />
66<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
Dagb<strong>og</strong> fra lan<strong>det</strong>,<br />
d<strong>er</strong> ligg<strong>er</strong> til højre<br />
Første bind af Carsten Niebuhrs etn<strong>og</strong>rafiske<br />
tour de force endelig på dansk<br />
Carsten Niebuhr<br />
Rejsebeskrivelse fra Arabien <strong>og</strong><br />
andre omkringliggende lande.<br />
Første bind<br />
(Reisebeschreibung nach Arabien<br />
und and<strong>er</strong>n umliegenden Länd<strong>er</strong>n.<br />
Erst<strong>er</strong> Band)<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Hans Christian Fink<br />
528 sid<strong>er</strong>, 398 kr.<br />
Vandkunsten<br />
Anmeldt af And<strong>er</strong>s Christian Boe<br />
Stor var enigheden, da »Politiken«<br />
<strong>og</strong> »B<strong>er</strong>lingske Tidende« for små<br />
fire år siden ov<strong>er</strong>lod <strong>det</strong> til d<strong>er</strong>es<br />
læs<strong>er</strong>e at kåre forrige århundredes<br />
bedste danske roman. En sjældent<br />
set konsensus mellem de, d<strong>er</strong> push<strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong>es kulturjunk på<br />
Rådhuspladsen, <strong>og</strong> de, d<strong>er</strong> sværg<strong>er</strong><br />
til Pilestræde-varianten, førte til<br />
kåringen af Johannes V. Jensens<br />
mod<strong>er</strong>nistiske prosadigt »Kongens<br />
Fald« (1900-1901). Runn<strong>er</strong>-up blev<br />
Thorkild Hansens historisk-dokumentariske<br />
mest<strong>er</strong>værk »Det lykkelige<br />
Arabien« (1962), hvis væsentligste<br />
(inspirations)kilde <strong>og</strong><br />
litt<strong>er</strong>ære forlæg var den tyske fysik<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> matematik<strong>er</strong> Carsten Niebuhrs<br />
(1733-1815) voluminøse <strong>og</strong><br />
<strong>det</strong>alj<strong>er</strong>ede l<strong>og</strong>- <strong>og</strong> rejsedagb<strong>og</strong>,<br />
»Reisebeschreibung nach Arabien<br />
und and<strong>er</strong>n umliegenden Länd<strong>er</strong>n<br />
I-II« (1774-1778), <strong>og</strong> <strong>det</strong> første<br />
bind udkomm<strong>er</strong> nu for første gang<br />
i dansk ov<strong>er</strong>sættelse ved Hans<br />
Christian Fink (an<strong>det</strong> bind udkomm<strong>er</strong><br />
i 2004).<br />
Carsten Niebuhr var en af de<br />
fem videnskabsmænd (udov<strong>er</strong><br />
Niebuhr selv, d<strong>er</strong> fung<strong>er</strong>ede som<br />
landmål<strong>er</strong> <strong>og</strong> –korttegn<strong>er</strong>, bestod<br />
delegationen af en filol<strong>og</strong>, en tegn<strong>er</strong>,<br />
en læge samt en botanik<strong>er</strong>),<br />
d<strong>er</strong> i følgeskab af en tjen<strong>er</strong> blev<br />
udsendt af den danske konge<br />
Fred<strong>er</strong>ik V i 1761 med henblik på<br />
at udforske, <strong>hvad</strong> d<strong>er</strong> eft<strong>er</strong> ant<strong>ikke</strong>ns<br />
forbillede blev kaldt ’Arabia<br />
felix’ ell<strong>er</strong> ’Det lykkelige Arabien’<br />
(<strong>det</strong> nuværende Yemen). Niebuhrs<br />
»Rejsebeskrivelse« <strong>er</strong> således for-<br />
tællingen om ham selv som deltag<strong>er</strong><br />
i en af de første rent videnskabelige<br />
ekspedition<strong>er</strong>, <strong>og</strong> den har<br />
således en uomtvistelig videnskabshistorisk<br />
betydning. Med sig havde<br />
ekspeditionen en række instruks<strong>er</strong><br />
samt en liste med spørgsmål<br />
formul<strong>er</strong>et af intellektuelle fra<br />
hele Europa, <strong>og</strong> en forbavsende<br />
stor del af spørgsmålene blev<br />
besvaret ved hjemkomsten i 1767.<br />
Forbavsende, fordi Niebuhr var<br />
den eneste i følget, d<strong>er</strong> ov<strong>er</strong>levede<br />
mø<strong>det</strong> med Morgenlan<strong>det</strong>, <strong>og</strong> således<br />
måtte påtage sig opgav<strong>er</strong><br />
inden for felt<strong>er</strong>, som, om end de<br />
<strong>ikke</strong> var ham aldeles fremmede,<br />
faldt udenfor hans egentlige professionelle<br />
virke. Når man tag<strong>er</strong><br />
dødsfaldene <strong>og</strong> den sygdom <strong>og</strong><br />
gen<strong>er</strong>elle elendighed, d<strong>er</strong> plagede<br />
gruppens medlemm<strong>er</strong> i betragtning,<br />
forblev et særdeles påtrængende<br />
spørgsmål d<strong>og</strong> ubesvaret,<br />
selv om <strong>det</strong> blev not<strong>er</strong>et i botanik<strong>er</strong>en<br />
Forsskåls dagb<strong>og</strong> på rejsens<br />
all<strong>er</strong>første dag: »Hvorfor Det lykkelige<br />
Arabien skal kaldes lykkeligt?«<br />
Svaret på <strong>det</strong>te spørgsmål<br />
kræv<strong>er</strong> ingen læng<strong>er</strong>e rejse, men<br />
skal findes i spr<strong>og</strong>ets kringelkr<strong>og</strong>e.<br />
På arabisk betyd<strong>er</strong> ’yaman’ oprindeligt<br />
’til højre’, <strong>og</strong> da man i den<br />
muslimske v<strong>er</strong>den orient<strong>er</strong><strong>er</strong> sig<br />
med ansigtet mod øst <strong>er</strong> ’yaman’<br />
endvid<strong>er</strong>e kommet til at betyde<br />
’syd’. Lan<strong>det</strong>s navn, al-Yaman,<br />
betyd<strong>er</strong> således Syd(arabien), men<br />
da den højre side i den arabiske<br />
v<strong>er</strong>den, som tilfæl<strong>det</strong> var tidlig<strong>er</strong>e<br />
i den vestlige v<strong>er</strong>den, betragtes<br />
som fin<strong>er</strong>e end den venstre side,<br />
betegn<strong>er</strong> roden YMN endvid<strong>er</strong>e<br />
n<strong>og</strong>et lykkeligt, hvorfor den oprindeligt<br />
rent ge<strong>og</strong>rafiske benævnelse<br />
i ant<strong>ikke</strong>n fejlagtigt ov<strong>er</strong>sættes til<br />
Eudaimon Arabia ell<strong>er</strong> Arabia<br />
Felix, Det lykkelige Arabien.<br />
Denne positivistiske af-romantis<strong>er</strong>ing<br />
af <strong>det</strong> poetiske kaldenavn<br />
ville givet have tiltalt Niebuhr, om<br />
hvem sønnen Barthold Georg<br />
Niebuhr i sin karakt<strong>er</strong>istik af fad<strong>er</strong>en<br />
i levnedsskildringen »Carsten<br />
Niebuhr’s Leben« (1816) konstat<strong>er</strong><strong>er</strong>:<br />
»Far var helt <strong>og</strong> alene indstillet<br />
paa at betragte <strong>og</strong> iagttage<br />
omv<strong>er</strong>denen. Abstraktion<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
spekulation<strong>er</strong> var imod selve hans<br />
væsen: han maatte udforme alting<br />
konkret.« Hvilket <strong>er</strong> præcis <strong>hvad</strong><br />
Niebuhr den Ældre gør i sin<br />
»Rejsebeskrivelse«. Han opfyld<strong>er</strong><br />
til punkt <strong>og</strong> pr<strong>ikke</strong> pålægget i<br />
instruksens ottende paragraf om,<br />
at den (videnskabelige) rejsendes<br />
optegnels<strong>er</strong> »skal være fuldstændige<br />
<strong>og</strong> skal ske således at enhv<strong>er</strong><br />
kan forstå dem, <strong>og</strong>så selvom den<br />
rejsende måtte afgå ved døden <strong>og</strong><br />
d<strong>er</strong>ved være forhindret i at udlægge<br />
sine ord.« Niebuhr mal<strong>er</strong><br />
via sin letflydende, koncise stil et<br />
ordbillede, hvis grundfarv<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
videnskabeligt engagement <strong>og</strong><br />
genuin nysg<strong>er</strong>righed. Hans ydmyghed<br />
<strong>og</strong> åbenhed sætt<strong>er</strong> ham i stand<br />
til at leve op til sit selvudslettende<br />
ideal; han <strong>er</strong> fot<strong>og</strong>rafen, d<strong>er</strong> tag<strong>er</strong><br />
billed<strong>er</strong> af sted<strong>er</strong>, han <strong>ikke</strong> skal<br />
gense.<br />
Udgivelsen af ov<strong>er</strong>sættelsen af<br />
<strong>det</strong>te tungtvejende tekstkorpus <strong>er</strong><br />
akkompagn<strong>er</strong>et af tegn<strong>er</strong>en Baurenfeinds<br />
73 kobb<strong>er</strong>stik samt af<br />
forfatt<strong>er</strong>ens egne minutiøst udarbejdede<br />
tabell<strong>er</strong> <strong>og</strong> landkort, <strong>og</strong><br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong> unægtelig en glædelig begivenhed<br />
såvel for den videnskabeligt<br />
som for den lidenskabeligt<br />
int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong>ede læs<strong>er</strong>. »Rejsebeskrivelse<br />
fra Arabien <strong>og</strong> andre<br />
omkringliggende lande« introduc<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
samtidig en ny b<strong>og</strong>s<strong>er</strong>ie,<br />
»Carsten Niebuhr Biblioteket«, d<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> resultatet af et samarbejde mellem<br />
C.L. Davids Fond <strong>og</strong> Samling<br />
<strong>og</strong> Carsten Niebuhr Instituttet,<br />
hvis formål <strong>det</strong> <strong>er</strong> »at gøre lødige<br />
bøg<strong>er</strong> om islamisk kultur tilgængelige<br />
på dansk.« Det <strong>er</strong> et prisværdigt<br />
<strong>og</strong> ov<strong>er</strong>ordentlig nødvendigt<br />
projekt i en tid, hvor int<strong>er</strong>essen<br />
for, <strong>og</strong> informationsmængden om<br />
den arabiske v<strong>er</strong>den <strong>og</strong> den islamiske<br />
kultur vel <strong>er</strong> større end<br />
n<strong>og</strong>ensinde før.
Enough Said?<br />
Af Prem Poddar<br />
Edward Said døde i septemb<strong>er</strong><br />
— Prem Poddar s<strong>er</strong> på hans liv <strong>og</strong> værk i lyset, ell<strong>er</strong> skyggen<br />
af en række helt aktuelle politiske tiltag i USA<br />
Jeg kan huske, hvordan jeg i 1993<br />
rejste med et t<strong>og</strong> fra Brighton til<br />
London, d<strong>er</strong> mindede om n<strong>og</strong>et fra<br />
Den Tredje V<strong>er</strong>den, for at opleve<br />
Said på »Institute of Contemporary<br />
Arts«, hvor han skulle tale med<br />
min lær<strong>er</strong> Homi Bhabha om sin<br />
nye b<strong>og</strong> »Culture and Imp<strong>er</strong>ialism«.<br />
Jeg var en smule usikk<strong>er</strong><br />
ov<strong>er</strong> at skulle præsent<strong>er</strong>e min lett<strong>er</strong>e<br />
lurvede <strong>og</strong> studentikose p<strong>er</strong>son<br />
for hans umiskendeligt venlige<br />
<strong>og</strong> charm<strong>er</strong>ende fremtræden <strong>og</strong><br />
skarpe intellekt. Men han fik mig<br />
med <strong>det</strong> samme til at slappe af, <strong>og</strong><br />
fra <strong>det</strong> øjeblik begyndte jeg at forstå<br />
lidt bedre, hvordan han — uagtet<br />
sin tilknytning til den intellektuelle,<br />
univ<strong>er</strong>sitære højborg —<br />
alligevel havde så stor succes med<br />
at artikul<strong>er</strong>e den sm<strong>er</strong>te <strong>og</strong> de kval<strong>er</strong>,<br />
d<strong>er</strong> <strong>er</strong> fælles vilkår for så mange<br />
indvandr<strong>er</strong>e <strong>og</strong> forarmede landflygtige.<br />
Stemplet som ’professor i t<strong>er</strong>ror’<br />
af en avis i New York, havde<br />
Said vænnet sig til af myndighed<strong>er</strong>,<br />
magthav<strong>er</strong>e <strong>og</strong> meningsdann<strong>er</strong>e<br />
at blive omtalt som — for nu<br />
at bruge hans egne ord — »gen<strong>er</strong>ende,<br />
kontrær, selv ubehagelig.«<br />
Bhabha tal<strong>er</strong> for mange ved at<br />
pege på, hvordan Saids værk<strong>er</strong><br />
»rettede bl<strong>ikke</strong>t mod behovet for<br />
at fremskynde den vestlige histories<br />
tusmørke [half-light] med den<br />
foruroligende påmindelse om dens<br />
koloniale tekst<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> vidn<strong>er</strong> om<br />
<strong>det</strong> traume, d<strong>er</strong> ledsag<strong>er</strong> Imp<strong>er</strong>iets<br />
triumf<strong>er</strong>ende virke«.<br />
»Orientalism«, Saids hovedværk<br />
fra 1978, afslør<strong>er</strong>, i en brillant<br />
<strong>og</strong> lærd kritik, de ideol<strong>og</strong>iske<br />
fordomme bag vestlige forestillin-<br />
g<strong>er</strong> om ’Orienten’. Hvad enten <strong>det</strong><br />
var som afvisning ell<strong>er</strong> ren <strong>og</strong><br />
skær eksotisme, tjente kategorien<br />
’Orienten’ som et redskab for europæ<strong>er</strong>nes<br />
forsøg på at bringe d<strong>er</strong>es<br />
indtil da ukendte an<strong>det</strong> und<strong>er</strong><br />
kontrol — <strong>det</strong> <strong>er</strong> p<strong>er</strong> definition en<br />
del af europæisk imp<strong>er</strong>ialisme.<br />
Orienten var en altomfattende<br />
kategori, d<strong>er</strong> dækkede asiatiske<br />
kultur<strong>er</strong> uafhængigt af d<strong>er</strong>es indbyrdes<br />
forskellighed<strong>er</strong>. Så på trods<br />
af orientalismens tilsyneladende<br />
anti-eurocentrisme, så snylt<strong>er</strong><br />
opreklam<strong>er</strong>ingen af Orienten i høj<br />
grad på netop eurocentrismen, <strong>og</strong><br />
hele strukturen und<strong>er</strong>streg<strong>er</strong> blot<br />
<strong>det</strong> faktum, at omdrejningspunktet<br />
forbliv<strong>er</strong> Europa. I ste<strong>det</strong>, påpeg<strong>er</strong><br />
Said, skal selve forestillingen om<br />
disse kategori<strong>er</strong> forlades; ved slet<br />
<strong>og</strong> ret at elimin<strong>er</strong>e ’Orienten’ <strong>og</strong><br />
’Vesten’, vil vi være nået en lille<br />
smule læng<strong>er</strong>e i processen med<br />
’af-læringen’ af den vedhængende<br />
tendens til ov<strong>er</strong>h<strong>er</strong>redømme.<br />
Truslen mod den<br />
nationale sikk<strong>er</strong>hed<br />
I skrivende stund <strong>er</strong> Repræsentant<strong>er</strong>nes<br />
Hus i færd med at regul<strong>er</strong>e<br />
indhol<strong>det</strong> af de kurs<strong>er</strong>, som am<strong>er</strong>ikanske<br />
professor<strong>er</strong> skal und<strong>er</strong>vise<br />
i på univ<strong>er</strong>sitet<strong>er</strong> <strong>og</strong> colleges. Den<br />
pågældende lovgivning, H.R. 3077,<br />
vil omskrive den ’Title VI’-lovgivning<br />
d<strong>er</strong> finansi<strong>er</strong><strong>er</strong> de forskellige<br />
centre for områdestudi<strong>er</strong> på am<strong>er</strong>ikanske<br />
univ<strong>er</strong>sitet<strong>er</strong>. Und<strong>er</strong>søgels<strong>er</strong><br />
forestået af Dr. Stanley Kurtz<br />
(tilgængelige på ) skildr<strong>er</strong> disse<br />
centre som yngleplads<strong>er</strong> for upatriotisk<br />
anti-am<strong>er</strong>ikanisme. Dr.<br />
Kurtz koncentr<strong>er</strong><strong>er</strong> sig om postkolonial<br />
teori <strong>og</strong> »Orientalism«, hvor<br />
»Said ligestillede und<strong>er</strong>vis<strong>er</strong>e d<strong>er</strong><br />
støtt<strong>er</strong> am<strong>er</strong>ikansk udenrigspolitik<br />
med <strong>det</strong> 19. århundredes europæiske<br />
intellektuelle d<strong>er</strong> støttede<br />
racistiske koloniale imp<strong>er</strong>i<strong>er</strong>.<br />
K<strong>er</strong>nen i postkolonial teori <strong>er</strong>, at<br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong> amoralsk for fagkyndige at<br />
stille d<strong>er</strong>es viden om fremmedspr<strong>og</strong><br />
til rådighed for am<strong>er</strong>ikansk<br />
magtudøvelse.«<br />
Kurtz hævd<strong>er</strong> at den tøjlesløse<br />
tilstedeværelse af postkolonial<br />
teori i akademiske kredse, med<br />
dens fordomme om Am<strong>er</strong>ika <strong>og</strong><br />
Vesten, har skabt en mængde<br />
und<strong>er</strong>vis<strong>er</strong>e d<strong>er</strong> nægt<strong>er</strong> at vejlede<br />
<strong>og</strong> støtte stud<strong>er</strong>ende, d<strong>er</strong> måtte<br />
være int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong>ede i at gøre karri<strong>er</strong>e<br />
i udenrigs- ell<strong>er</strong> eft<strong>er</strong>retningstjenest<strong>er</strong>.<br />
Kurtz udtal<strong>er</strong> at »vi véd at<br />
optagels<strong>er</strong> af samtal<strong>er</strong> mellem flykapr<strong>er</strong>ne<br />
den 11. septemb<strong>er</strong> forblev<br />
uov<strong>er</strong>satte pga. mangel på<br />
arabisk-talende i vores eft<strong>er</strong>retningsorgan<strong>er</strong>.<br />
Af denne grund,<br />
sammenholdt med den fortsatte<br />
mangel på fremmedspr<strong>og</strong>kundskab<br />
i vores forsvars- <strong>og</strong> eft<strong>er</strong>retningsorgan<strong>er</strong>,<br />
har led<strong>er</strong>ne af Title<br />
VI-centrene for afrikanske studi<strong>er</strong><br />
— d<strong>er</strong> umiddelbart eft<strong>er</strong> 11. septemb<strong>er</strong><br />
enstemmigt bekræftede<br />
d<strong>er</strong>es boykot af uddannelsespr<strong>og</strong>rammet<br />
for national sikk<strong>er</strong>hed<br />
(NSEP) — alle medvirket til at<br />
und<strong>er</strong>min<strong>er</strong>e USA’s nationale sikk<strong>er</strong>hed<br />
<strong>og</strong> <strong>det</strong>s udenrigspolitik. Og<br />
<strong>det</strong>te gæld<strong>er</strong> enhv<strong>er</strong> Title VI-finansi<strong>er</strong>et<br />
und<strong>er</strong>vis<strong>er</strong> i latinam<strong>er</strong>ikanske-,<br />
afrikanske- <strong>og</strong> mellemøstlige<br />
studi<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> har fastholdt den langvarige<br />
boykot af <strong>det</strong> NSEP.« Løsningen,<br />
foreslår Kurtz, <strong>er</strong> oprettelsen<br />
af et tilsynsråd, d<strong>er</strong> kan øremærke<br />
Title VI-finans<strong>er</strong>ne til stud<strong>er</strong>ende,<br />
d<strong>er</strong> uddann<strong>er</strong> sig til<br />
karri<strong>er</strong><strong>er</strong> i udenrigstjenesten <strong>og</strong><br />
nationale sikk<strong>er</strong>heds-, forsvars- <strong>og</strong><br />
eft<strong>er</strong>retningsorgan<strong>er</strong>. Komiteen i<br />
(artikel)<br />
Repræsentant<strong>er</strong>nes Hus <strong>ikke</strong> alene<br />
troede på alle de ting Dr. Kurtz<br />
påstod, de gennemførte <strong>og</strong>så størstedelen<br />
af hans forslag inklusiv<br />
’tilsynsrå<strong>det</strong>’.<br />
En sand discipel<br />
»Man må bære traditionen i sig<br />
selv,« skrev Adorno i »Minima<br />
Moralia«, »for at kunne hade den<br />
behørigt«. D<strong>er</strong> kunne næppe formul<strong>er</strong>es<br />
en bedre karakt<strong>er</strong>istik af<br />
Edward Said, d<strong>er</strong> som forfatt<strong>er</strong><br />
både var dybt præget af europæiske<br />
tradition<strong>er</strong> <strong>og</strong> på samme<br />
tid dybt fremmedgjort fra dem.<br />
Den kritiske bevidsthed hos den<br />
v<strong>er</strong>dsligsindede intellektuelle Said<br />
knyttede ham til den afvisende<br />
genstridighed, man find<strong>er</strong> hos en<br />
tænk<strong>er</strong> som Adorno, <strong>hvad</strong> Said<br />
selv betegnede som ’sen stil’. En<br />
bi<strong>og</strong>rafisk læsning af Saids stadigt<br />
hyppig<strong>er</strong>e tilflugt til den tyske<br />
tænk<strong>er</strong> <strong>er</strong> nærliggende, <strong>og</strong>så i<br />
betragtning af Saids tiltagende<br />
kræftsygdom <strong>og</strong> den stadigt m<strong>er</strong>e<br />
dystre situation i Palæstina. Om<br />
Adorno har Said skrevet, at han<br />
»var indbegrebet af den intellektuelle<br />
type, d<strong>er</strong> had<strong>er</strong> alle system<strong>er</strong><br />
med lige stort ubehag«, <strong>og</strong> Said<br />
s<strong>er</strong> tydeligvis i Adorno en model<br />
for den kritiske bevidsthed hos<br />
den p<strong>er</strong>manent eksil<strong>er</strong>ede, altid på<br />
vagt, <strong>og</strong> uvillig til at tilpasse sig<br />
såvel som til at blive sat i bås af<br />
andre. At Adorno var halvt jødisk<br />
gør kun Saids pointe stærk<strong>er</strong>e <strong>og</strong><br />
tillad<strong>er</strong> ham dialektisk at politis<strong>er</strong>e<br />
de stive, bureaukratiske intellektuelles<br />
v<strong>er</strong>den. Da han for to år<br />
siden blev int<strong>er</strong>viewet af <strong>det</strong> elitære<br />
israelske dagblad »Ha`aretz«,<br />
beskrev Said sig nok ganske træffende,<br />
men <strong>og</strong>så provok<strong>er</strong>ende<br />
som »den sidste jødiske intellektuelle…den<br />
eneste sande discipel af<br />
Adorno«.<br />
Det <strong>er</strong> på mange måd<strong>er</strong> takket<br />
være Saids banebrydende værk, at<br />
folk med mærkelige accent<strong>er</strong> fra<br />
tredjev<strong>er</strong>denslande som jeg selv<br />
har fået mulighed for at und<strong>er</strong>vise<br />
på europæiske institutt<strong>er</strong> for<br />
engelsk litt<strong>er</strong>atur. Han havde halvt<br />
sagt ja (halvt fordi kræften var ved<br />
at æde ham op) til at skrive foror<strong>det</strong><br />
til et igangværende projekt om<br />
postkolonial historie, som mine<br />
kolleg<strong>er</strong> <strong>og</strong> jeg har und<strong>er</strong> udgivelse.<br />
Uden Saids skarpe <strong>og</strong> præcise<br />
prosa, uden hans rammende sentens<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> evne til at gøre en gal af<br />
ras<strong>er</strong>i, uden hans sindsligevægt <strong>og</strong><br />
retfærdighedssans <strong>er</strong> vores v<strong>er</strong>den<br />
blevet et fattig<strong>er</strong>e sted.<br />
Ov<strong>er</strong>sat af Johannes Henriksen<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 67
(kritik)<br />
Brian Andreasen (red.)<br />
Om fortidens fremtid<br />
Forsvarstal<strong>er</strong> for <strong>det</strong> klassiske<br />
312 sid<strong>er</strong>, 248 kr.<br />
Aarhus Univ<strong>er</strong>sitetsforlag<br />
Anmeldt af Jørgen Falkesgaard<br />
Når klassiske filol<strong>og</strong><strong>er</strong> diskut<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong>es fag, ag<strong>er</strong><strong>er</strong> de ofte, som var<br />
de bænkevarm<strong>er</strong>e ved et enkebal.<br />
De snakk<strong>er</strong> om fortiden, da d<strong>er</strong> var<br />
pigebørn <strong>og</strong> strutskørt<strong>er</strong> til, <strong>og</strong><br />
opdag<strong>er</strong> slet <strong>ikke</strong> de smukke<br />
modne kvind<strong>er</strong>, som inklin<strong>er</strong><strong>er</strong> for<br />
dem. Nutiden drukn<strong>er</strong> i regression,<br />
<strong>og</strong> fremtiden forsvind<strong>er</strong> hjem<br />
med m<strong>er</strong>e opmærksomme mænd.<br />
Fortiden <strong>er</strong> blevet til førtid. Hvis<br />
fortiden skal have en fremtid, skal<br />
d<strong>er</strong> være en nærværende nutid til<br />
at formidle den.<br />
Brian Andreasen, græskstud<strong>er</strong>ende<br />
<strong>og</strong> anmeld<strong>er</strong> hér ved<br />
<strong>Standart</strong>, har fået den fine idé at<br />
sammenstykke en antol<strong>og</strong>i, hvor<br />
univ<strong>er</strong>sitets- <strong>og</strong> gymnasiefolk fortæll<strong>er</strong><br />
om, <strong>hvad</strong> d<strong>er</strong> fascin<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
dem i den klassiske oldtid. Titlen<br />
»Om fortidens fremtid« lov<strong>er</strong><br />
68<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
Kande (ca. 430 f.v.t.) Antikenmuseum, B<strong>er</strong>lin<br />
Til enkebal med<br />
klassiske filol<strong>og</strong><strong>er</strong><br />
Langt mellem snapsene i et forsvar for <strong>det</strong> klassiske<br />
godt, men desværre dement<strong>er</strong>es<br />
den af und<strong>er</strong>titlen: Forsvarstal<strong>er</strong><br />
for <strong>det</strong> klassiske. Som om <strong>det</strong> klassiske<br />
skulle behøve et defensorat.<br />
Anledningen til udgivelsen <strong>er</strong><br />
den på redig<strong>er</strong>ingstidspunktet ivrige<br />
debat om de klassiske fag i<br />
gymnasiet. De fag, som bagsi<strong>det</strong>eksten<br />
påstår, at »nyttetænkningens<br />
disciple til enhv<strong>er</strong> tid vil<br />
prøve at få bugt med«. D<strong>er</strong> <strong>er</strong> nu<br />
sat punktum for debatten med <strong>det</strong><br />
brede forlig om en gymnasi<strong>er</strong>eform<br />
i 2005, hvor latin som fællesfag<br />
forsvind<strong>er</strong>, <strong>og</strong> oldtidskundskab<br />
bevares, men med afsæt i nutidige<br />
problemstilling<strong>er</strong>. Sejrede »nyttetænkningens<br />
disciple« endnu engang?<br />
Det vil antol<strong>og</strong>iens redaktør<br />
<strong>og</strong> de fleste bidragsyd<strong>er</strong>e utvivlsomt<br />
mene. Denne anmeld<strong>er</strong>, d<strong>er</strong><br />
hv<strong>er</strong>ken <strong>er</strong> forsk<strong>er</strong> ell<strong>er</strong> klassisk<br />
filol<strong>og</strong>, men gymnasielær<strong>er</strong> i bl.a.<br />
oldtidskundskab, find<strong>er</strong>, at nutiden<br />
d<strong>er</strong>ved <strong>er</strong> gjort nærværende.<br />
Når jeg und<strong>er</strong>vis<strong>er</strong>, <strong>er</strong> d<strong>er</strong> nemlig<br />
aldrig tale om enkebal i den borg<strong>er</strong>lige.<br />
Den klassiske oldtid <strong>er</strong><br />
angrebslysten, pågående, nærværende<br />
i sig selv, at forsvare den<br />
<strong>er</strong> at gøre den uskyldig!<br />
Formålet med antol<strong>og</strong>ien <strong>er</strong><br />
ifølge udgiv<strong>er</strong>en, at »gymnasielær<strong>er</strong>e<br />
kan hente inspiration til<br />
d<strong>er</strong>es und<strong>er</strong>visning«, samtidig<br />
med »at b<strong>og</strong>en skal kunne bruges<br />
inden for antikforskning«. Om<br />
antol<strong>og</strong>ien opfyld<strong>er</strong> <strong>det</strong> sidste formål,<br />
skal jeg <strong>ikke</strong> gøre mig kl<strong>og</strong><br />
på. Hvis <strong>det</strong> <strong>er</strong> tilfæl<strong>det</strong>, <strong>er</strong> klassiske<br />
filol<strong>og</strong><strong>er</strong> nøjsomme folk. Når<br />
jeg s<strong>er</strong> på, om antol<strong>og</strong>ien kan give<br />
mig inspiration som lær<strong>er</strong> i oldtidskundskab,<br />
kan jeg konstat<strong>er</strong>e,<br />
at d<strong>er</strong> <strong>er</strong> langt mellem snapsene.<br />
Naturligvis bladr<strong>er</strong> jeg frem til<br />
de artikl<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> omhandl<strong>er</strong> de tekst<strong>er</strong>,<br />
som jævnligt indgår i mine<br />
klass<strong>er</strong>s pensum. Bo Tao Michaëlis<br />
vil læse Odysseen som polyfonisk<br />
roman i bakhtinsk forstand — en<br />
spændende tanke, som desværre<br />
<strong>ikke</strong> udfoldes i <strong>det</strong> korte, snakkende,<br />
gentagende <strong>og</strong> upræcise essay.<br />
Kim Michael Skovgaard-Hansen<br />
vil læse græske (h<strong>er</strong>o)myt<strong>er</strong> med<br />
inspiration fra Jung, men den<br />
alenlange fremstilling, d<strong>er</strong> endda<br />
har været holdt som forelæsning i<br />
en gymnasiefællestime, <strong>er</strong> fyldt<br />
med almindelighed<strong>er</strong> <strong>og</strong> jungiansk<br />
tågesnak. Und<strong>er</strong>vejs forekomm<strong>er</strong><br />
en »Ekskurs om Jesus Kristus« i<br />
tilknytning til H<strong>er</strong>akles-myt<strong>er</strong>ne,<br />
d<strong>er</strong> indehold<strong>er</strong> så meget vrøvl i<br />
teol<strong>og</strong>isk forstand, at man må<br />
håbe, at gymnasiets religionslær<strong>er</strong>e<br />
fik råbt vagt i gevær. Forfatt<strong>er</strong>en<br />
<strong>er</strong> tilmed totalt pædag<strong>og</strong>isk forstenet:<br />
»Jeg gætt<strong>er</strong> på, at om 10 år<br />
bliv<strong>er</strong> man simpelthen sparket ud<br />
af lær<strong>er</strong>værelset, hvis man <strong>ikke</strong> <strong>er</strong><br />
medlem af et, helst fl<strong>er</strong>e lær<strong>er</strong>teams«.<br />
D<strong>er</strong> går heldigvis <strong>ikke</strong> 10<br />
år! Den slags sære forsvar<strong>er</strong>e for<br />
den klassiske oldtid skal d<strong>er</strong> selvfølgelig<br />
være plads til — d<strong>er</strong>es<br />
eksistens gør blot, at oldtiden fyld<strong>er</strong><br />
mindre.<br />
Så <strong>er</strong> d<strong>er</strong> den begavede Ivar<br />
Gjørup, d<strong>er</strong> <strong>er</strong> stoppet som gymnasielær<strong>er</strong><br />
for at hellige sig den mindre<br />
betydningsfulde, men sikk<strong>er</strong>t<br />
m<strong>er</strong>e lukrative beskæftigelse som<br />
tegnes<strong>er</strong>ieproducent. Han har fat i<br />
n<strong>og</strong>et spændende, om end <strong>ikke</strong><br />
nyt om de græske tragedi<strong>er</strong>, som<br />
han genfortæll<strong>er</strong> en række af på<br />
Møllehave-vis — nemlig at hér<br />
find<strong>er</strong> vi oprindelsen til et offentligt<br />
spr<strong>og</strong>. Exit gymnasielær<strong>er</strong>forfatt<strong>er</strong>e<br />
om relevant stof til inspiration<br />
for oldlær<strong>er</strong>e. Om <strong>det</strong> vigtige<br />
element i faget, de græske monument<strong>er</strong>,<br />
<strong>ikke</strong> en lyd. Men d<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
mass<strong>er</strong> af monstrøse modargument<strong>er</strong><br />
mod at nedlægge de klassiske<br />
fag fra mistrøstige misantrop<strong>er</strong>,<br />
<strong>ikke</strong> mindst i foror<strong>det</strong> fra udgiv<strong>er</strong><br />
Brian Andreasen, d<strong>er</strong> d<strong>og</strong> <strong>og</strong>så<br />
lev<strong>er</strong><strong>er</strong> antol<strong>og</strong>iens bedste indslag<br />
for en oldlær<strong>er</strong>, nemlig en sammenlignende<br />
nykritisk analyse af<br />
Sapphos »Til Afrodite« med<br />
Thøg<strong>er</strong> Larsens ov<strong>er</strong>sættelse h<strong>er</strong>af,<br />
hvor man g<strong>er</strong>ne tilgiv<strong>er</strong>, at pointen<br />
<strong>er</strong>, at man må læse sine klassik<strong>er</strong>e<br />
på originalspr<strong>og</strong>et.<br />
I antol<strong>og</strong>iens forord prises »de<br />
15 ildsjæle, d<strong>er</strong> indvilligede i at<br />
produc<strong>er</strong>e en artikel til mig på<br />
kort<strong>er</strong>e tid, end <strong>det</strong> <strong>er</strong> anstændigt<br />
at oplyse om h<strong>er</strong>!« Og eksprestempoet<br />
<strong>er</strong> da forståeligt — den truende<br />
situation for de klassiske fag<br />
taget i betragtning. Men spørgsmålet<br />
<strong>er</strong>, om man gør den klassiske<br />
oldtid en tjeneste ved sådan en<br />
apol<strong>og</strong>etisk udgivelse, hvor <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
åbenlyst, at mange bidragyd<strong>er</strong>e<br />
har skrevet med venstre hånd ell<strong>er</strong><br />
grebet ned i skrivebordsskuffen<br />
eft<strong>er</strong> kladd<strong>er</strong>. Mest af alt lign<strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
en stribe klassik<strong>er</strong>e i panikald<strong>er</strong>en,<br />
hvor <strong>det</strong> kan blive fristende at tage<br />
til enkebal... Fint nok for mig,<br />
men så gør da n<strong>og</strong>et ved <strong>det</strong> folkens,<br />
vær offensive, få den op at<br />
stå! Den klassiske oldtid selv har<br />
evig rejsning, se bare illustrationen.
Forum <strong>er</strong> vel<br />
en messe værd<br />
Af Marianne Bugge<br />
Jeg skal til b<strong>og</strong>messe i Forum.<br />
B<strong>og</strong>messe? Et »købestævne«, en<br />
markedsplads, med pris<strong>er</strong> på<br />
bøg<strong>er</strong> <strong>og</strong> for bøg<strong>er</strong>. En hellig <strong>og</strong><br />
ophøjet gudstjeneste, hvor vores<br />
ikon<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> ell<strong>er</strong>s mest lev<strong>er</strong> som<br />
et navn på en b<strong>og</strong>ryg, får ansigt <strong>og</strong><br />
fysisk stemme.<br />
Jeg <strong>er</strong> fuld af forventning. Har<br />
alle sans<strong>er</strong> åbne. Se, d<strong>er</strong> stig<strong>er</strong> en<br />
elegant københavn<strong>er</strong>kvinde iført<br />
røde støvl<strong>er</strong> op på sin cykel — ih<br />
d<strong>og</strong>, <strong>det</strong> <strong>er</strong> jo »Weekendavisen«s<br />
chefredaktør Anne Knudsen.<br />
All<strong>er</strong>ede inden jeg har betrådt de<br />
hellige hall<strong>er</strong>, <strong>er</strong> messen i gang for<br />
mig med sit opbud af jet-set’<strong>er</strong>e,<br />
jeg g<strong>er</strong>ne vil se i virkeligheden.<br />
Stemning<strong>er</strong> fra B<strong>og</strong>Forums første dag 2003<br />
Tak for afslag<br />
Jeg følg<strong>er</strong> strømmen op til Scenen<br />
på første sal, hvor professor Jørn<br />
Lund hold<strong>er</strong> åbningstale. Han cit<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
en norsk forfatt<strong>er</strong> for i forbindelse<br />
med modtagelsen af en stor<br />
pris at sige: »Tak til A, tak til B,<br />
tak til C, tak til D...« Med denne<br />
mark<strong>er</strong>ing af, at spr<strong>og</strong>et <strong>er</strong> n<strong>og</strong>et,<br />
vi selv skal regne ud, pegede forfatt<strong>er</strong>en<br />
på <strong>det</strong> arbitrære forhold,<br />
som spr<strong>og</strong> <strong>og</strong> v<strong>er</strong>den har til hinanden,<br />
<strong>og</strong> d<strong>er</strong>med fik han <strong>ikke</strong> blot<br />
på elegant vis sagt tak, men <strong>og</strong>så<br />
udtalt sig om den virkelighed, som<br />
spr<strong>og</strong>et <strong>og</strong> fiktionen kan opbyde<br />
som modstykke til den ’virkelige’<br />
virkelighed. Det <strong>er</strong> en raffin<strong>er</strong>et<br />
måde at åbne B<strong>og</strong>Forum på, hvor<br />
disse to virkelighed<strong>er</strong>, spr<strong>og</strong>ets <strong>og</strong><br />
litt<strong>er</strong>aturens på den ene side <strong>og</strong><br />
den ‘virkelige’ virkelighed på den<br />
anden, for en stund mødes.<br />
H<strong>er</strong>på uddeles B<strong>og</strong>Forums<br />
debutantpris til en glad Maria<br />
Grønlykke for fortællekredsen fra<br />
Vestfyn »Fisketyven« (som blev<br />
anmeldt i juniudgaven af<br />
<strong>Standart</strong>). Hun benytt<strong>er</strong> lejligheden<br />
til at takke den samlede danske<br />
forlagsv<strong>er</strong>den for alle de<br />
afslag, hun har modtaget — for<br />
ell<strong>er</strong>s ville hun jo <strong>ikke</strong> have stået<br />
h<strong>er</strong> <strong>og</strong> modtaget debutantprisen.<br />
Hun <strong>er</strong> sjov.<br />
Mand<strong>er</strong>oll<strong>er</strong>?<br />
Så begiv<strong>er</strong> jeg mig ud i messens<br />
flygtige virvar. Bums, jeg var nær<br />
stødt ind i Johannes Møllehave.<br />
Tænk, hvor <strong>er</strong> han lille i virkeligheden,<br />
<strong>og</strong> så skriv<strong>er</strong> han så stort i<br />
virkeligheden. Også han sidd<strong>er</strong><br />
sen<strong>er</strong>e som tilhør<strong>er</strong> til Jan<br />
Lindhardts samtale i B<strong>og</strong>cafeen<br />
med »Ekstrabla<strong>det</strong>«s Pedro om<br />
Lindhardts seneste b<strong>og</strong> »En bip<strong>er</strong>son<br />
i mit liv«. Samtalen <strong>er</strong> et godt<br />
eksempel på, at <strong>og</strong>så virkeligheden<br />
i sig selv kan have mange<br />
ansigt<strong>er</strong>, for Pedro <strong>og</strong> Lindhardt<br />
tal<strong>er</strong> tydeligvis ud fra hv<strong>er</strong> d<strong>er</strong>es<br />
virkelighed uden at indgå i en<br />
særlig frugtbar dial<strong>og</strong>.<br />
M<strong>er</strong>e bid <strong>er</strong> d<strong>er</strong> i Bo Bjørnvigs<br />
samtale på Scenen om »Den historiske<br />
roman« med de tre kvindelige<br />
forfatt<strong>er</strong>e MetteWinge, Dorrit<br />
Willumsen <strong>og</strong> Maria Helleb<strong>er</strong>g,<br />
d<strong>er</strong> alle <strong>er</strong> aktuelle med historiske<br />
roman<strong>er</strong>. Maria Helleb<strong>er</strong>g tal<strong>er</strong> om<br />
mand<strong>er</strong>oll<strong>er</strong> som konstruktion<br />
<strong>og</strong>så i historisk tid, <strong>og</strong> Mette<br />
Winge ov<strong>er</strong>tag<strong>er</strong> for en kort stund<br />
Bo Bjørnvigs rolle som ordstyr<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> begynd<strong>er</strong> at udspørge de to<br />
andre forfatt<strong>er</strong>e: hun undskyld<strong>er</strong>,<br />
hvorpå Bo Bjørnvig replic<strong>er</strong><strong>er</strong>, at<br />
<strong>det</strong> havde han da <strong>og</strong>så regnet med.<br />
Mand<strong>er</strong>oll<strong>er</strong>?<br />
Dorrit Willumsen ov<strong>er</strong>vej<strong>er</strong>,<br />
<strong>hvad</strong> den historiske roman kan:<br />
først <strong>og</strong> fremmest fratag<strong>er</strong> den<br />
hende en skyld: når hun skriv<strong>er</strong><br />
ren fiktion, føl<strong>er</strong> hun skyld ov<strong>er</strong><br />
blot at rive et stykke køkkenrulle<br />
af. Omvendt føl<strong>er</strong> hun ingen skyld<br />
ov<strong>er</strong> <strong>det</strong> stockholmske blodbad.<br />
På vej fra denne samtale bliv<strong>er</strong><br />
jeg opholdt af en læng<strong>er</strong>e kø af<br />
store pig<strong>er</strong>. Lene Kaab<strong>er</strong>bøl, forfatt<strong>er</strong>en<br />
til W.I.T.C.H.-bøg<strong>er</strong>ne, sign<strong>er</strong><strong>er</strong>!<br />
Og d<strong>er</strong> komm<strong>er</strong> Isabella<br />
Miehe-Renard. Hun ønsk<strong>er</strong> at<br />
int<strong>er</strong>viewe en af pig<strong>er</strong>ne i køen.<br />
(artikel)<br />
»Du komm<strong>er</strong> i fj<strong>er</strong>nsynet på mandag«,<br />
sig<strong>er</strong> Isabella — så <strong>det</strong> vil<br />
pigen g<strong>er</strong>ne.<br />
Sigurd findes<br />
Jeg driv<strong>er</strong> vid<strong>er</strong>e. Det <strong>er</strong> skægt —<br />
at se <strong>det</strong> hele lidt fra oven: se ned<br />
på alle de små mennesk<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
h<strong>er</strong> for at se (<strong>og</strong> blive set). Og<br />
måske se sin yndlingsforfatt<strong>er</strong>. Jeg<br />
har <strong>ikke</strong> mødt min — men h<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
jo H.C. And<strong>er</strong>sen i n<strong>og</strong>et så forund<strong>er</strong>ligt<br />
som en videnskabelig folkeudgave.<br />
Og h<strong>er</strong> <strong>er</strong> Dan Turèll —<br />
et forfatt<strong>er</strong>skab und<strong>er</strong> hamm<strong>er</strong>en<br />
på Bruun Rasmussens næste b<strong>og</strong>auktion.<br />
Kirsten Thorup i samtale<br />
om romanen »Ingenmandsland«<br />
på Tranescenen, Sigurd Barrett<br />
fortæll<strong>er</strong> spidsnæsehistori<strong>er</strong> Und<strong>er</strong><br />
Uret — <strong>og</strong> til børnenes store<br />
begejstring <strong>er</strong> han d<strong>er</strong> i virkeligheden.<br />
Måske havde de troet, at han<br />
bare var n<strong>og</strong>et, n<strong>og</strong>en havde fun<strong>det</strong><br />
på. I cafeen tilbydes et tiltrængt<br />
hvil, inden man fortsætt<strong>er</strong><br />
med at indsnuse indtrykkene fra<br />
templets kræmm<strong>er</strong>bod<strong>er</strong>.<br />
Og endelig <strong>er</strong> d<strong>er</strong> bøg<strong>er</strong>ne. På<br />
sin vis reduc<strong>er</strong>et til vare <strong>og</strong> flygtighed<br />
i et flimm<strong>er</strong> af samtidighed.<br />
Men b<strong>og</strong>en <strong>er</strong> <strong>og</strong>så en mulighed.<br />
For sen<strong>er</strong>e at holde hjemlig andagt<br />
<strong>og</strong> læse i ro <strong>og</strong> i kontinu<strong>er</strong>lig fordybelse.<br />
Rigmor<br />
Kappel<br />
Schmidt<br />
Bakhtin <strong>og</strong><br />
Don Quixote<br />
En indføring i<br />
Mikhail M.<br />
Bakhtins<br />
Univ<strong>er</strong>s<br />
Forlaget Klim<br />
2003<br />
205 s.,<br />
pris: kr. 249,-<br />
I Bakhtin <strong>og</strong> Don Quixote åbn<strong>er</strong> Rigmor Kappel<br />
Schmidt Bakhtins forfatt<strong>er</strong>skab gennem litt<strong>er</strong>ære<br />
studi<strong>er</strong> af alle roman<strong>er</strong>s mod<strong>er</strong>:<br />
C<strong>er</strong>vantes’ Don Quixote.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 69
(kritik)<br />
Birthe Hoffmann <strong>og</strong><br />
Lilian Munk Rösing (red.)<br />
Det onde i litt<strong>er</strong>aturen<br />
296 sid<strong>er</strong>, 268 kr.<br />
Akademisk Forlag<br />
Anmeldt af Jacob Bøggild<br />
Det ondes realitet har altid været<br />
et centralt problem i tænkningens<br />
historie, både når <strong>det</strong> gæld<strong>er</strong> teol<strong>og</strong>ien<br />
<strong>og</strong> filosofien. Inden for den<br />
kristne teol<strong>og</strong>is felt <strong>er</strong> modsætningen<br />
imellem <strong>det</strong> gode <strong>og</strong> <strong>det</strong> onde<br />
traditionelt absolut, sådan som <strong>det</strong><br />
fremgår af <strong>det</strong> antagonistiske forhold<br />
mellem Gud <strong>og</strong> Satan. I<br />
hedenskaben <strong>og</strong> i visse sen<strong>er</strong>e<br />
epok<strong>er</strong>, for eksempel i romant<strong>ikke</strong>n,<br />
find<strong>er</strong> man imidl<strong>er</strong>tid andre<br />
<strong>og</strong> m<strong>er</strong>e relativistiske opfattels<strong>er</strong>.<br />
Er den Onde måske i virkeligheden<br />
en Prometheus, en menneskehedens<br />
velgør<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> hjælp<strong>er</strong> mennesket<br />
til at blive myndigt ved at<br />
gøre <strong>det</strong> muligt for <strong>det</strong> at løsrive<br />
sig fra gud<strong>er</strong>ne/naturmagt<strong>er</strong>ne?<br />
Ell<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong> onde <strong>og</strong> dæmoniske<br />
forbun<strong>det</strong> med ell<strong>er</strong> udtryk for en<br />
nødvendig negativitet, en destruktion<br />
som skal til for, at n<strong>og</strong>et nyt<br />
kan opstå <strong>og</strong> udviklingen ell<strong>er</strong><br />
fremskridtet fortsætte? Så et<br />
påtrængende, men måske ubesvarligt<br />
spørgsmål <strong>er</strong>, <strong>hvad</strong> forhol<strong>det</strong>,<br />
historisk såvel som transhistorisk,<br />
<strong>er</strong> imellem <strong>det</strong> relative <strong>og</strong> <strong>det</strong> radi-<br />
70<br />
Ondskabens<br />
litt<strong>er</strong>aturhistorie<br />
Festskrift afsøg<strong>er</strong> gestaltningen <strong>og</strong> tematis<strong>er</strong>ingen af<br />
ondskab <strong>og</strong> dæmoni i litt<strong>er</strong>aturen<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
kale ell<strong>er</strong> absolutte onde?<br />
Antol<strong>og</strong>ien »Det onde i litt<strong>er</strong>aturen«<br />
rumm<strong>er</strong> 23 bidrag fra<br />
ansatte ved g<strong>er</strong>mansk <strong>og</strong> litt<strong>er</strong>aturvidenskab<br />
ved Københavns<br />
Univ<strong>er</strong>sitet, d<strong>er</strong> alle beskæftig<strong>er</strong><br />
sig med litt<strong>er</strong>ære gestaltning<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
tematis<strong>er</strong>ing<strong>er</strong> af ondskab <strong>og</strong><br />
dæmoni. Tilsammen besvar<strong>er</strong> de<br />
<strong>ikke</strong> <strong>det</strong> spørgsmål, jeg netop stillede.<br />
Det ville som anty<strong>det</strong> <strong>og</strong>så<br />
være et urimeligt forlangende!<br />
Men de giv<strong>er</strong> så tilpas mange<br />
udpluk <strong>og</strong> øjebliksbilled<strong>er</strong> af ’<strong>det</strong><br />
ondes litt<strong>er</strong>aturhistorie’, at d<strong>er</strong><br />
rent faktisk aftegn<strong>er</strong> sig en historie<br />
med både teol<strong>og</strong>iske <strong>og</strong> filosofiske<br />
implikation<strong>er</strong>. Som festskrift<br />
betragtet — d<strong>er</strong> <strong>er</strong> tale om et festskrift<br />
til litt<strong>er</strong>aten Uffe Hansen —<br />
<strong>er</strong> »Det onde i litt<strong>er</strong>aturen« således<br />
velgørende fokus<strong>er</strong>et.<br />
I hedenskaben var forhol<strong>det</strong><br />
mellem <strong>det</strong> gode <strong>og</strong> <strong>det</strong> onde som<br />
sagt <strong>ikke</strong> absolut. Skylden <strong>er</strong> i den<br />
klassiske tragedie et tvetydigt fænomen,<br />
da den til dels har n<strong>og</strong>et<br />
skæbnebestemt ov<strong>er</strong> sig. H<strong>er</strong>om<br />
skriv<strong>er</strong> Henrik Stampe Lund. Og<br />
han relat<strong>er</strong><strong>er</strong> problemet til dannelsen<br />
af bystaten med d<strong>er</strong>til hørende<br />
retspraksis, hvor <strong>det</strong> gjaldt om at<br />
medi<strong>er</strong>e mellem hensynet til<br />
offentligheden <strong>og</strong> almenvellet <strong>og</strong><br />
hensynet til de familiære tradition<strong>er</strong>s<br />
skik <strong>og</strong> brug. I Shakespeares<br />
tragedi<strong>er</strong> bliv<strong>er</strong> <strong>det</strong> onde m<strong>er</strong>e sindelagsorient<strong>er</strong>et,<br />
not<strong>er</strong><strong>er</strong> Lund sig,<br />
<strong>og</strong> Hamlet forsøg<strong>er</strong> at bortforklare<br />
sin skyld, sit drab på Polonius,<br />
ved at <strong>er</strong>klære, at han <strong>ikke</strong> var sig<br />
selv i g<strong>er</strong>ningsøjebl<strong>ikke</strong>t. Maiken<br />
Tandgaard D<strong>er</strong>no skriv<strong>er</strong> ligeledes<br />
om <strong>det</strong> onde i Shakespeares tragedi<strong>er</strong>.<br />
Ifølge hende <strong>er</strong> <strong>det</strong> <strong>ikke</strong> bare<br />
relativ<strong>er</strong>et hos Shakespeare, <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
en konsekvens af den relativitet,<br />
d<strong>er</strong> opstår, når tegnet <strong>er</strong>fares at<br />
have løsrevet sig fra, <strong>hvad</strong> <strong>det</strong><br />
betegn<strong>er</strong>. Sådan som Benjamins<br />
barokke allegorik<strong>er</strong>, som D<strong>er</strong>no<br />
d<strong>og</strong> <strong>ikke</strong> komm<strong>er</strong> ind på, <strong>og</strong>så<br />
<strong>er</strong>far<strong>er</strong>, <strong>det</strong> forhold<strong>er</strong> sig, om end<br />
<strong>det</strong> onde hos denne allegorik<strong>er</strong> har<br />
en langt m<strong>er</strong>e absolut karakt<strong>er</strong>.<br />
Denne absolutisme i den kristne<br />
barok, find<strong>er</strong> man <strong>ikke</strong> hos den<br />
<strong>ikke</strong>-kristne Goethe, konstat<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
Børge Kristiansen i sit bidrag, specielt<br />
<strong>ikke</strong> når <strong>det</strong> gæld<strong>er</strong> digt<strong>er</strong>ens<br />
yngre udgave. H<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong> dæmoniske<br />
forbun<strong>det</strong> med en selvudfoldelsesdrift<br />
<strong>og</strong> vilje til magt, d<strong>er</strong><br />
godt nok ultimativt før<strong>er</strong> til und<strong>er</strong>gang,<br />
men alligevel kan opfattes<br />
positivt, jvf. Goethes beundring for<br />
Napoleon. Den ældre Goethe fandt<br />
<strong>det</strong> imidl<strong>er</strong>tid nødvendigt at søge<br />
at und<strong>er</strong>ordne selvudfoldelsen<br />
hensynet til <strong>det</strong> omgivende menneskelige<br />
samfund, et forsøg<br />
Kristiansen find<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> vellykket.<br />
Hos de sen<strong>er</strong>e romantik<strong>er</strong>e forbind<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> onde sig ofte med den<br />
negative side af begæret eft<strong>er</strong> at<br />
opnå indsigt i altings dyb<strong>er</strong>e sammenhæng.<br />
Bente Larsens artikel<br />
om E. T. A. Hoffmann strejf<strong>er</strong><br />
blandt an<strong>det</strong> <strong>det</strong>te. Det romantiske<br />
onde kan <strong>og</strong>så knytte sig til <strong>det</strong><br />
forhold, at man kan blive forledt<br />
af fantasien <strong>og</strong> fortabe sig i fantast<strong>er</strong>iet<br />
<strong>og</strong> ultimativt vanvid<strong>det</strong>.<br />
Marie-Louise Svane diskut<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
Oehlenschläg<strong>er</strong>s <strong>og</strong> Sibb<strong>er</strong>ns<br />
omgang med <strong>og</strong> tænken ov<strong>er</strong><br />
denne risiko.<br />
I <strong>det</strong> tyvende århundrede, som<br />
ell<strong>er</strong>s i ov<strong>er</strong>vejende grad var ateistisk<br />
<strong>og</strong> relativistisk, trådte <strong>det</strong><br />
absolutte <strong>og</strong> radikale onde frem i<br />
sk<strong>ikke</strong>lse af Holocaust. P<strong>er</strong><br />
Øhrgaard skriv<strong>er</strong> med megen eft<strong>er</strong>tanke<br />
om, hvilke spørgsmål<br />
Holocaust rejs<strong>er</strong> for eft<strong>er</strong>tiden —<br />
h<strong>er</strong>und<strong>er</strong> eft<strong>er</strong>tidens litt<strong>er</strong>atur.<br />
Lilian Munk Rösings bidrag om<br />
»K<strong>er</strong>tez <strong>og</strong> KZ« handl<strong>er</strong> om, hvilke<br />
implikation<strong>er</strong> <strong>det</strong> har, at <strong>det</strong><br />
med nazismen <strong>er</strong> loven <strong>og</strong> systemet,<br />
som burde beskytte indivi<strong>det</strong>,<br />
d<strong>er</strong> træd<strong>er</strong> i karakt<strong>er</strong> som inkarn<strong>er</strong>et<br />
ondskab.<br />
Også hos Franz Kafka lad<strong>er</strong> den<br />
skildrede v<strong>er</strong>den ofte til at være<br />
aldeles i <strong>det</strong> ondes vold (i hv<strong>er</strong>t<br />
fald hvis man ignor<strong>er</strong><strong>er</strong> Kafkas<br />
humor...). Isak Winkel Holm peg<strong>er</strong><br />
på, at <strong>det</strong> centrale spørgsmål i den<br />
forbindelse <strong>er</strong>, hvorvidt ondskaben<br />
b<strong>er</strong>or på skjulte, konspiratoriske<br />
kræft<strong>er</strong>, ell<strong>er</strong> om den blot <strong>er</strong> en<br />
konsekvens af kontingens, tilfæl<strong>det</strong>s<br />
hærgen. Hans afsæt <strong>er</strong> en tilsyneladende<br />
ubetydelig <strong>det</strong>alje fra<br />
»Slottet«, nemlig at embedsmanden<br />
Sortinis rynk<strong>er</strong> siges at være<br />
vifteagtige. Hvorfor rynk<strong>er</strong>ne<br />
beskrives således, skal vi nedstige<br />
til Helvede sammen med Dante <strong>og</strong><br />
Winkel Holm for at finde ud af.<br />
Alle de omtalte bidrag — <strong>og</strong><br />
fl<strong>er</strong>e kunne fortjene omtale, hvis<br />
jeg havde pladsen d<strong>er</strong>til, beklag<strong>er</strong><br />
— har rettet sig mod gestaltningen<br />
<strong>og</strong> tematis<strong>er</strong>ingen af <strong>det</strong> onde i litt<strong>er</strong>aturen.<br />
Men sæt nu <strong>det</strong> <strong>er</strong> litt<strong>er</strong>aturen,<br />
som <strong>er</strong> ond, sådan som<br />
romantik<strong>er</strong>nes omtalte ambivalens<br />
ov<strong>er</strong> for indbildningskraften godt<br />
kunne lægge op til. Litt<strong>er</strong>aturen<br />
vil jo have os til at identific<strong>er</strong>e os<br />
med sine fiktive frembringels<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
i den forstand få os til at dele<br />
d<strong>er</strong>es spøgelsesagtige (<strong>ikke</strong>-)eksistens.<br />
H<strong>er</strong>om handl<strong>er</strong> Nikolaj<br />
Lübeck<strong>er</strong>s »Opslugt! — når litt<strong>er</strong>aturen<br />
<strong>er</strong> ond«. Og han når frem til<br />
følgende påstand, som nok må<br />
siges at være radikal: »Ethv<strong>er</strong>t<br />
værk stræb<strong>er</strong> eft<strong>er</strong> at hive sin<br />
læs<strong>er</strong> ud af virkeligheden; enhv<strong>er</strong><br />
b<strong>og</strong> vil slå sin læs<strong>er</strong> ihjel«. God<br />
fornøjelse med »Det onde i litt<strong>er</strong>aturen«.
En ægte<br />
Svend Åge Madsen <strong>og</strong><br />
Olafur Eliasson<br />
The Blind Pavilion<br />
192 sid<strong>er</strong>, 375 kr.<br />
Bindslev<br />
Anmeldt af<br />
Ejnar Nørag<strong>er</strong> Ped<strong>er</strong>sen<br />
Madsen?<br />
På kunstudstilling i Venedig med<br />
Svend Åge Madsen<br />
Hvad <strong>er</strong> <strong>det</strong>te, <strong>og</strong> hvordan hæng<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> sammen? — <strong>er</strong> nok de første<br />
spørgsmål, d<strong>er</strong> fald<strong>er</strong> én ind, når<br />
man får denne store labyrintiske<br />
publikation i hånden. Den fremstår<br />
flot med delvist udfoldelige,<br />
rigt illustr<strong>er</strong>ede sid<strong>er</strong>, hvor <strong>og</strong>så<br />
teksten dann<strong>er</strong> specielle mønstre,<br />
<strong>det</strong> hele holdt sammen af en spiralryg<br />
<strong>og</strong> som sådan uden egentlig<br />
begyndelse <strong>og</strong> slutning. Først langt<br />
inde i værket gives n<strong>og</strong>et af svaret:<br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong> et katal<strong>og</strong>, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> <strong>er</strong> n<strong>og</strong>et<br />
katal<strong>og</strong>.<br />
’Katal<strong>og</strong>et’ blev udgivet i forbindelse<br />
med kunstbiennalen i Venedig<br />
2003, <strong>og</strong> <strong>det</strong> fung<strong>er</strong><strong>er</strong> selvstændigt<br />
som et parallelt kunstprojekt,<br />
et sidestykke til kunstn<strong>er</strong>en Olafur<br />
Eliassons udstillingsinstallation<br />
»The Blind Pavilion« på Biennalen<br />
— illustr<strong>er</strong>et med især Eliassons<br />
kunst, fotos <strong>og</strong> tegning<strong>er</strong>, <strong>og</strong> med<br />
hovedtekst af Svend Åge Madsen,<br />
foruden artikl<strong>er</strong> <strong>og</strong> novell<strong>er</strong> af<br />
andre. En gennemgående Svend<br />
Åge Madsen-tekst fremtræd<strong>er</strong> som<br />
et énlinjet bånd, d<strong>er</strong> fortsætt<strong>er</strong> fra<br />
side til side hen ov<strong>er</strong> sid<strong>er</strong>nes<br />
kant<strong>er</strong> <strong>og</strong> med udposning<strong>er</strong>, d<strong>er</strong><br />
udgøres af andre tekst<strong>er</strong>. En Borgesagtig<br />
labyrint, som <strong>det</strong> kan være<br />
svært at finde ud af!<br />
Strukturen i værket udgøres af<br />
Smuthull<strong>er</strong><br />
Righoldig antol<strong>og</strong>i af den københavnske<br />
Bakhtinkreds<br />
Nina Møll<strong>er</strong> And<strong>er</strong>sen <strong>og</strong><br />
Jan Lundquist (red.)<br />
Smuthull<strong>er</strong> — P<strong>er</strong>spektiv<strong>er</strong> i<br />
dansk Bachtin-forskning<br />
258 sid<strong>er</strong>, 250 kr.<br />
Politisk revy<br />
Anmeldt af<br />
Rigmor Kappel Schmidt<br />
Eft<strong>er</strong> den incit<strong>er</strong>ende artikelsamling<br />
»The Novelness of Bakhtin«<br />
<strong>er</strong> den københavnske Bachtinkreds<br />
igen på banen med en dig<strong>er</strong><br />
samling nye artikl<strong>er</strong>, hvor forfat-<br />
t<strong>er</strong>ne måske nok <strong>er</strong> akademisk<br />
monol<strong>og</strong>iske (sic!), som redaktør<strong>er</strong>ne<br />
skriv<strong>er</strong>, men alligevel søg<strong>er</strong><br />
smuthull<strong>er</strong> ind <strong>og</strong> ud ad Bakhtins<br />
vidtfavnende tænkning. Redaktør<strong>er</strong>ne<br />
del<strong>er</strong> fornuftigvis bidragene<br />
op i litt<strong>er</strong>atur, spr<strong>og</strong>teori, filosofi<br />
<strong>og</strong> kultur. Alligevel tegn<strong>er</strong> d<strong>er</strong> sig<br />
int<strong>er</strong>essant nok en gennemgående<br />
int<strong>er</strong>esse for genrediskussion<strong>er</strong> i<br />
mange af artikl<strong>er</strong>ne. Det udfordr<strong>er</strong><br />
selvfølgelig de mange deltagende<br />
litt<strong>er</strong>at<strong>er</strong>, at Bakhtin <strong>er</strong> kommet for<br />
skade at udnævne alle andre genr<strong>er</strong><br />
end romanen til at være monol<strong>og</strong>iske.<br />
en slags ’globusroman’ med cirkulær<br />
læsning, sådan som Svend Åge<br />
Madsens roman »Syv aldres galskab«<br />
(1994) beskriv<strong>er</strong>, <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
ligesom hans måske lidt ov<strong>er</strong>sete<br />
mest<strong>er</strong>værk »Maskeballet« (1970)<br />
en tekstsamling i ramme — <strong>og</strong><br />
hvilken ramme! Man kan bestandig<br />
gå på opdagelse i den fantasifulde<br />
v<strong>er</strong>den af tekst <strong>og</strong> billed<strong>er</strong> —<br />
uov<strong>er</strong>skuelig som et livsforløb med<br />
ophold (histori<strong>er</strong>) und<strong>er</strong>vejs, ligesom<br />
for manden i tekstbån<strong>det</strong>. En<br />
pragtb<strong>og</strong> fold<strong>er</strong> sig rent b<strong>og</strong>staveligt<br />
ud. Formmæssigt n<strong>og</strong>et af <strong>det</strong><br />
mest spændende Svend Åge Madsen<br />
har medvirket til siden 60’<strong>er</strong>ne,<br />
<strong>og</strong> formen <strong>er</strong> jo som bekendt en<br />
del af indhol<strong>det</strong>. Fl<strong>er</strong>e af tekst<strong>er</strong>ne<br />
har da <strong>og</strong>så mindels<strong>er</strong> om p<strong>er</strong>ioden<br />
i 60’<strong>er</strong>ne <strong>og</strong> 70’<strong>er</strong>ne. Og som al litt<strong>er</strong>atur<br />
har <strong>og</strong>så <strong>det</strong>te værk slægtninge,<br />
f.eks. P<strong>er</strong> Højholts »Volumen«<br />
(1974) med tekst-/billedforbindelse,<br />
ell<strong>er</strong> sammes »Punkt<strong>er</strong>«<br />
(1971) med ringe i ryggen.<br />
Båndsløjfen bind<strong>er</strong> tekst<strong>er</strong> af<br />
Svend Åge Madsen <strong>og</strong> andre sammen,<br />
f.eks. en i øvrigt helt madsensk<br />
novelle af Israel Rosenfield<br />
om en tavshedsp<strong>er</strong>iode i v<strong>er</strong>denshistorien<br />
uden skrift. Også Eliasson<br />
<strong>og</strong> redaktøren Gitte Ørskou,<br />
d<strong>er</strong> spill<strong>er</strong> en stor rolle i virkeliggørelsen<br />
af <strong>det</strong> vellykkede værk,<br />
fortæll<strong>er</strong> om projektets udgangspunkt.<br />
I alt <strong>er</strong> d<strong>er</strong> ca. en snes<br />
tekstdele, hvoraf Svend Åge Madsen<br />
står for m<strong>er</strong>e end halvdelen.<br />
Bakhtins opfattelse af dramaet<br />
som monol<strong>og</strong>isk får Solveig Gade<br />
let demont<strong>er</strong>et ved at hente eksempl<strong>er</strong><br />
på dramatiske genr<strong>er</strong><br />
frem, som Bakhtin selv præsent<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
som dial<strong>og</strong>iske. Det peg<strong>er</strong> på,<br />
at selv om Bakhtin i sine mest<br />
kategoriske passag<strong>er</strong> kan ytre sig<br />
vældig monol<strong>og</strong>isk, <strong>er</strong> han lykkeligvis<br />
fuld af modsigels<strong>er</strong>, så Solveig<br />
Gade kan nå frem til, at man<br />
<strong>og</strong>så hos Bakhtin kan spore teat<strong>er</strong>forskningens<br />
skelnen mellem åben<br />
<strong>og</strong> lukket dramaturgi, men således,<br />
at ethv<strong>er</strong>t drama altid vil rumme<br />
<strong>det</strong> åbne <strong>og</strong> <strong>det</strong> lukkede i et vist<br />
blandingsforhold, hvoreft<strong>er</strong> hun<br />
lokalis<strong>er</strong><strong>er</strong> <strong>det</strong> i en spændende<br />
læsning af stilbrud <strong>og</strong> stilsammenblanding<br />
i Holb<strong>er</strong>gs »Ulysses von<br />
Ithacia«.<br />
Også Line Henriksen int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
sig for den genrediskussion,<br />
som Bakhtin uvilkårligt giv<strong>er</strong> anledning<br />
til. Med hjælp fra Genette<br />
<strong>og</strong> andre teksteoretik<strong>er</strong>e problematis<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
hun opdelingen i poesi <strong>og</strong><br />
prosa ell<strong>er</strong> <strong>det</strong> poetiske <strong>og</strong> <strong>det</strong> pro-<br />
(kritik)<br />
Af ham findes f.eks. en borgesk<br />
tekst om et nomadefolks tilsyneladende<br />
meningsløse ritual, en konkretistisk<br />
digttekst omkring et nu<br />
(Ord-ur), en tekstramme omkring<br />
tavshed (opus 5?), »Den fraværende«<br />
(E 1996 i SÅM-bibli<strong>og</strong>rafien)<br />
om manden, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> eksist<strong>er</strong>ede,<br />
<strong>og</strong> en stor opdelt fortælling om<br />
døden i Venedig med forfatt<strong>er</strong>en<br />
Henry James i en hovedrolle.<br />
Sidstnævnte, d<strong>er</strong> i sin tid befandt<br />
sig på den første Biennaleudstilling,<br />
vandr<strong>er</strong> ligeledes rundt<br />
på udstillingen i tekstbån<strong>det</strong>s gennem-gående<br />
rammehistorie med<br />
bl.a. en b<strong>og</strong>, d<strong>er</strong> nok <strong>er</strong> dén, læs<strong>er</strong>en<br />
sidd<strong>er</strong> med. Tilsvarende <strong>er</strong><br />
tekstbån<strong>det</strong> måske et kassettebånd<br />
i historien. Synsvinkl<strong>er</strong>ne skift<strong>er</strong><br />
(jf. Henry James’ point-of-viewteknik).<br />
Skæve vinkl<strong>er</strong>, fl<strong>er</strong>sporethed,<br />
fl<strong>er</strong>tydighed, beskriv<strong>er</strong> ov<strong>er</strong>for<br />
deltag<strong>er</strong>, tekst i/på tekst, humor<br />
(f.eks. tekst som vasketøj på en<br />
snor) osv. — fl<strong>er</strong>e karakt<strong>er</strong>istiske<br />
tema<strong>er</strong> fra Svend Åge Madsens<br />
øvrige forfatt<strong>er</strong>skab <strong>er</strong> sandelig til<br />
stede h<strong>er</strong>.<br />
Med sin sammensatte <strong>og</strong> <strong>ikke</strong>faste<br />
karakt<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong>te ’<strong>ikke</strong>-katal<strong>og</strong>’<br />
meget åbent for indfaldsvinkl<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> fortolkningsmulighed<strong>er</strong>, <strong>og</strong><br />
<strong>det</strong> lægg<strong>er</strong> således op til en vis<br />
læs<strong>er</strong>indsats, et valg af læsemåde.<br />
Og den lønn<strong>er</strong> sig i <strong>det</strong>te værk, d<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> fuld af oplevels<strong>er</strong>.<br />
Joh, <strong>det</strong> <strong>er</strong> bestemt en ægte<br />
Svend Åge Madsen — <strong>og</strong>så.<br />
saiske. H<strong>er</strong>und<strong>er</strong> defin<strong>er</strong><strong>er</strong> hun<br />
med Roman Jakobson den poetiske<br />
funktion til at være domin<strong>er</strong>et<br />
af den metaforiske akse. Således <strong>er</strong><br />
prosaen metonymisk <strong>og</strong> poesien<br />
<strong>ikke</strong>, hvilket før<strong>er</strong> vid<strong>er</strong>e til Bakhtin.<br />
Hvordan <strong>det</strong> fung<strong>er</strong><strong>er</strong> sammen<br />
med Bakhtin, <strong>er</strong> jeg <strong>ikke</strong> den rette<br />
til at vurd<strong>er</strong>e, for jeg ville selv<br />
lade prosaen bygge på en automatis<strong>er</strong>et<br />
metonymi, mens den poetiske<br />
funktion deautomatis<strong>er</strong><strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
aktiv<strong>er</strong><strong>er</strong> den metonymiske sammenkædning.<br />
Forfatt<strong>er</strong>en tal<strong>er</strong> i stil <strong>og</strong> <strong>ikke</strong> i<br />
spr<strong>og</strong>, und<strong>er</strong>streg<strong>er</strong> Jørgen Bruhn,<br />
i<strong>det</strong> han rejs<strong>er</strong> spørgsmålet om stil<br />
i sin fine artikel om Bakhtins genrebegreb.<br />
Indledningsvis skeln<strong>er</strong><br />
han med bl.a. Voßl<strong>er</strong>, Kays<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
Wölfflin mellem lingvistisk, p<strong>er</strong>sonal<br />
<strong>og</strong> epokalstil. Jørgen Bruhn<br />
tag<strong>er</strong> afsæt i Bakhtins usikre anvendelse<br />
af stilbegrebet <strong>og</strong> så <strong>er</strong><br />
<strong>det</strong>, hans artikel bliv<strong>er</strong> flot, i<strong>det</strong><br />
han gør sig klart, at han selv må<br />
fortsættes på næste side<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 71
(kritik)<br />
fortsat fra forrige side<br />
begynde at søge, simpelthen fordi<br />
Bakhtin <strong>ikke</strong> havde gjort sig klart,<br />
<strong>hvad</strong> han skulle stille op med <strong>det</strong>.<br />
Alligevel <strong>er</strong> <strong>det</strong> netop gennem en<br />
forståelse af stilbegrebet mellem<br />
it<strong>er</strong>abilitet (gentagelighed) <strong>og</strong> singularitet,<br />
at man kan nå ind til<br />
Bakhtins litt<strong>er</strong>aturteori, foreslår<br />
Jørgen Bruhn skarpsindigt.<br />
D<strong>er</strong> <strong>er</strong> andre glimrende artikl<strong>er</strong><br />
i samlingen, som d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> bliv<strong>er</strong><br />
plads til at omtale, for jeg il<strong>er</strong> med<br />
at nå frem til min egen favorit: Jan<br />
Lundquists artikel om den danske<br />
Bakhtinforsknings forhold til massekulturelle<br />
fænomen<strong>er</strong>. Med få<br />
undtagels<strong>er</strong> undgår Bakhtinforsk<strong>er</strong>ne<br />
at gå i lag med den egentlige<br />
massekultur <strong>og</strong> søg<strong>er</strong> tilflugt i<br />
finkulturelle forfatt<strong>er</strong>skab<strong>er</strong> som<br />
Shakespeare, Svend Aage Madsen,<br />
Dostojevskij, osv. Og just som jeg<br />
skal til at indvende, at de nævnte<br />
forfatt<strong>er</strong>e bland<strong>er</strong> shit <strong>og</strong> chanel til<br />
en cocktail af høj <strong>og</strong> lav stil, komm<strong>er</strong><br />
Jan Lundquist mig i forkøbet<br />
med en skelnen mellem den gamle<br />
folkekultur <strong>og</strong> mod<strong>er</strong>nismens<br />
modspil i massekulturen. Så selv<br />
om Bakhtin <strong>og</strong>så arbejdede med<br />
litt<strong>er</strong>aris<strong>er</strong>ingen af den folkelige<br />
kultur, <strong>er</strong> d<strong>er</strong> i bund <strong>og</strong> grund<br />
n<strong>og</strong>et paradoksalt ved, at han <strong>og</strong><br />
den øvrige (danske) Bakhtinforskning<br />
<strong>ikke</strong> <strong>er</strong> en døjt int<strong>er</strong>ess<strong>er</strong>et i<br />
mod<strong>er</strong>nitetens massekultur. Bakhtinforskningen<br />
har brug for m<strong>er</strong>e<br />
latt<strong>er</strong> <strong>og</strong> m<strong>er</strong>e kætt<strong>er</strong>i, fastslår Jan<br />
Lundquist. Sådan. Forfriskende<br />
kætt<strong>er</strong>sk kast<strong>er</strong> han sig d<strong>er</strong>for <strong>ikke</strong><br />
i armene på Madonnas »Sex«, men<br />
ov<strong>er</strong> den med et utroligt drive <strong>og</strong> et<br />
oplagt, analytisk b<strong>er</strong>edskab. Tekst<br />
<strong>og</strong> fotos drives rundt i manegen<br />
omkring den menippæiske genre.<br />
D<strong>er</strong> <strong>er</strong> genreblanding inden for<br />
hv<strong>er</strong> af de to kunstart<strong>er</strong>, men altsammen<br />
hentet fra den am<strong>er</strong>ikanske<br />
pop-kultur. Gennem collagens<br />
sidestilling dannes d<strong>er</strong> trods alt<br />
alligevel en parodisk modstilling,<br />
nemlig mellem b<strong>og</strong>ens grundlæggende<br />
kvindelige promiskuitet <strong>og</strong><br />
USAs fremh<strong>er</strong>skende promiskuøse<br />
mand. Åh joh: Jan Lundquist får<br />
afsluttet den righoldige antol<strong>og</strong>i<br />
med manér, i<strong>det</strong> han virkelig brug<strong>er</strong><br />
»smuthullet« til at bore et ganske<br />
alvorligt hul i både Bakhtin <strong>og</strong><br />
den monol<strong>og</strong>iske, videnskabelige<br />
diskurs, som han selv sammen<br />
med Nina Møll<strong>er</strong> And<strong>er</strong>sen introduc<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
til på antol<strong>og</strong>iens første<br />
sid<strong>er</strong>. Godt smuttet.<br />
72<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
Se et digt<br />
Carsten Puggaard (red.)<br />
POETENS PRAKSIS,<br />
PERspektiv<strong>er</strong>et<br />
101 sid<strong>er</strong>, 125 kr.<br />
Statsbiblioteket<br />
P<strong>er</strong> Højholts digte skal <strong>ikke</strong> blot læses.<br />
De skal <strong>og</strong>så ses<br />
Anmeldt af Max Ipsen<br />
Carsten Puggaard har lavet udstillingen<br />
»P<strong>er</strong> Højholts visuelle v<strong>er</strong>den«<br />
for Statsbiblioteket i Århus.<br />
Det <strong>er</strong> d<strong>er</strong> kommet <strong>ikke</strong> blot en<br />
seværdig udstilling ud af, men<br />
<strong>og</strong>så en læseværdig b<strong>og</strong>, »POE-<br />
TENS PRAKSIS, PERspektiv<strong>er</strong>et«.<br />
B<strong>og</strong>en, som Carsten Puggaard har<br />
redig<strong>er</strong>et i forbindelse med udstillingen,<br />
<strong>er</strong> en antol<strong>og</strong>i med bidrag<br />
af bl.a. redaktøren selv, Finn Stein<br />
Larsen <strong>og</strong> Nikolaj Frydensbj<strong>er</strong>g Elf<br />
samt af kunstn<strong>er</strong>e, d<strong>er</strong> har arbej<strong>det</strong><br />
sammen med P<strong>er</strong> Højholt, f.eks.<br />
Poul Winth<strong>er</strong> som Højholt lavede<br />
»Voldtag stilheden« sammen med<br />
i 1985.<br />
I den indledende artikel giv<strong>er</strong><br />
Carsten Puggaard en grundig introduktion<br />
til <strong>det</strong> visuelle aspekt af<br />
Højholts forfatt<strong>er</strong>skab, <strong>og</strong> han<br />
påvis<strong>er</strong>, at mellemværen<strong>det</strong> mellem<br />
litt<strong>er</strong>atur <strong>og</strong> billedkunst kan<br />
spores all<strong>er</strong>ede i n<strong>og</strong>le af Højholts<br />
tidligste tekst<strong>er</strong>, f.eks. digtet »Havet<br />
— <strong>det</strong> nære« (1950) fra en udstilling<br />
af Jens Sønd<strong>er</strong>gaards værk<strong>er</strong>,<br />
<strong>og</strong> at <strong>det</strong> visuelle <strong>er</strong> en blivende<br />
bestanddel af forfatt<strong>er</strong>skabet. Puggaard<br />
skriv<strong>er</strong> vidende <strong>og</strong> nuanc<strong>er</strong>et<br />
om de forskellige visuelle strategi<strong>er</strong>,<br />
Højholt bring<strong>er</strong> i anvendelse.<br />
Han ophold<strong>er</strong> sig <strong>og</strong>så fint ved<br />
et ofte ov<strong>er</strong>set aspekt, samling<strong>er</strong>nes<br />
omslag <strong>og</strong> layout.<br />
I 1963 indvilgede Finn Stein<br />
Larsen i den utaknemmelige opgave<br />
at fortolke »Le tombeau d’Orphée«<br />
for Aarhus Stiftstidendes<br />
læs<strong>er</strong>e vel vidende, at de selv<br />
samme læs<strong>er</strong>e ugen eft<strong>er</strong> fik mulighed<br />
for at læse forfatt<strong>er</strong>ens egne<br />
kommentar<strong>er</strong> til digtet. Begge indlæg<br />
<strong>er</strong> optrykt. I forbindelse med<br />
»POETENS PRAKSIS, PERspektiv<strong>er</strong>et«<br />
har Stein Larsen så indvilliget<br />
i at læse såvel sin egen som<br />
Højholts tolkning fra 1963. Det <strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong> kommet et veloplagt tilbageblik<br />
ud af. Int<strong>er</strong>essant <strong>er</strong> <strong>det</strong> <strong>og</strong>så<br />
at se de hånd- <strong>og</strong> maskinskrevne<br />
udkast til digtet sammen med <strong>det</strong><br />
færdige digt, så man ved selvsyn<br />
kan konstat<strong>er</strong>e, <strong>hvad</strong> Højholt hævdede<br />
i titlen til sit indlæg i Aarhus<br />
Stiftstidende: »Det kunne kun<br />
blive som <strong>det</strong> <strong>er</strong> blevet«.<br />
Nikolaj Frydensbj<strong>er</strong>g Elf giv<strong>er</strong><br />
sig i en teoretisk velund<strong>er</strong>bygget<br />
artikel i kast med brugen af fot<strong>og</strong>rafiet<br />
i »Provins<strong>er</strong>« fra 1964.<br />
Ejnar Nørag<strong>er</strong> Ped<strong>er</strong>sen slutt<strong>er</strong><br />
antol<strong>og</strong>ien af med et nyttigt<br />
»Bibli<strong>og</strong>rafisk fragment« ov<strong>er</strong> forfatt<strong>er</strong>skabets<br />
første år.<br />
Antol<strong>og</strong>ien indehold<strong>er</strong> <strong>og</strong>så et<br />
optryk af Højholts stykke »Et syns<br />
skyld«, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> alene præcist<br />
redegør for arbejdsprocess<strong>er</strong>ne<br />
med »Volumen« fra 1974, men<br />
<strong>og</strong>så — selvfølgelig, fristes man til<br />
at skrive — rumm<strong>er</strong> refleksion<strong>er</strong><br />
ov<strong>er</strong> metaforen, synet <strong>og</strong> litt<strong>er</strong>aturens<br />
visuelle side. Og så <strong>er</strong> d<strong>er</strong>,<br />
sidst men absolut slet <strong>ikke</strong> mindst,<br />
eksempl<strong>er</strong> på <strong>det</strong>, både udstillingen<br />
<strong>og</strong> antol<strong>og</strong>ien handl<strong>er</strong> om: P<strong>er</strong><br />
Højholts visuelle tekst<strong>er</strong>. Medtaget<br />
<strong>er</strong> såvel m<strong>er</strong>e kendte eksempl<strong>er</strong><br />
som <strong>det</strong> all<strong>er</strong>ede omtalte »Le tombeau<br />
d’Orphée« fra »Poetens<br />
hoved«, som sjældent sete (ell<strong>er</strong><br />
læste) tekst<strong>er</strong> som den særdeles<br />
veloplagte <strong>og</strong> firkantede »indgang<br />
til en skulptur«, som Højholt i<br />
1971 skrev til en skulptur af Hans<br />
Jørgen Nicholaisen. I antol<strong>og</strong>ien <strong>er</strong><br />
d<strong>er</strong> således <strong>ikke</strong> blot meget, d<strong>er</strong> <strong>er</strong><br />
værd at læse, men <strong>og</strong>så meget, d<strong>er</strong><br />
<strong>er</strong> værd at se, ganske som d<strong>er</strong> i<br />
udstillingen <strong>er</strong> meget, d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong><br />
blot <strong>er</strong> værd at se, men <strong>og</strong>så meget<br />
d<strong>er</strong> <strong>er</strong> værd at læse.<br />
Udstillingen »P<strong>er</strong> Højholts<br />
visuelle v<strong>er</strong>den« kan ses, <strong>og</strong> læses,<br />
på Statsbiblioteket frem til den 12.<br />
decemb<strong>er</strong>. »POETENS PRAKSIS,<br />
PERspektiv<strong>er</strong>et« har man kunnet<br />
læse, <strong>og</strong> se, fra den 1. septemb<strong>er</strong>.<br />
Ill. fra b<strong>og</strong>en: Håndskrevet udkast til digtet Det færdige digt fra »Poetens hoved« (1963)
Kritik 164<br />
Fred<strong>er</strong>ik Stj<strong>er</strong>nfelt <strong>og</strong><br />
Isak Winkel Holm (red.)<br />
80 sid<strong>er</strong>, 125 kr.<br />
Gyldendal<br />
D<strong>er</strong> går en ånd<br />
gennem Europa<br />
Lettre Int<strong>er</strong>nationale nr. 1<br />
Pet<strong>er</strong> Nielsen <strong>og</strong><br />
Antonin J. Liehm (red.)<br />
90 sid<strong>er</strong>, 79 kr. (kan d<strong>og</strong> stadig fås<br />
gratis)<br />
Anmeldt af<br />
Bo Kampmann Walth<strong>er</strong><br />
De intellektuelt udfordrende artikl<strong>er</strong> i »Kritik« <strong>og</strong><br />
»Lettre Int<strong>er</strong>nationale« kreds<strong>er</strong> om et ganske særligt Europa<br />
Det <strong>er</strong> næppe helt tilfældigt, at<br />
både »Kritik« nr. 164 <strong>og</strong> nr. 1 af<br />
»Lettre Int<strong>er</strong>nationale« (tillykke<br />
med <strong>det</strong>!) handl<strong>er</strong> om et ganske<br />
særligt Europa. Ikke et hvilket som<br />
helst Europa; <strong>ikke</strong> handelsembargo<strong>er</strong>,<br />
EU-traktat<strong>er</strong> <strong>og</strong> Maastrichtdokument<strong>er</strong><br />
<strong>og</strong> ov<strong>er</strong>skudslagre,<br />
men et ’k<strong>er</strong>ne-Europa’, d<strong>er</strong> for<br />
Jacques D<strong>er</strong>ridas <strong>og</strong> Jürgen Hab<strong>er</strong>mas’<br />
vedkommende — de <strong>er</strong> aktuelle<br />
i »Kritik« med d<strong>er</strong>es »Vor fornyelse«<br />
— i <strong>det</strong> store <strong>og</strong> hele evolv<strong>er</strong><strong>er</strong><br />
omkring Tyskland <strong>og</strong> Frankrig.<br />
No wond<strong>er</strong>. De to h<strong>er</strong>r<strong>er</strong> (man<br />
kunne jo und<strong>er</strong> ét kalde dem Hab<strong>er</strong>rida<br />
ell<strong>er</strong> D<strong>er</strong>rimas) spørg<strong>er</strong>,<br />
<strong>hvad</strong> et eventuelt nyt europæisk<br />
udenrigsminist<strong>er</strong>ium vil gavne,<br />
når reg<strong>er</strong>ing<strong>er</strong>ne <strong>ikke</strong> kan enes om<br />
en fælles politik. Som man kan<br />
CD-tilbud<br />
læse — <strong>og</strong> man skal jo læse <strong>det</strong> i<br />
kølvan<strong>det</strong> på Irak-krisen osv. —<br />
bring<strong>er</strong> het<strong>er</strong><strong>og</strong>eniteten spørgsmålet<br />
om den »europæiske identitet«<br />
i spil. For <strong>hvad</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong>? Gives d<strong>er</strong>,<br />
spørg<strong>er</strong> D<strong>er</strong>rimas, »historiske <strong>er</strong>faring<strong>er</strong>,<br />
tradition<strong>er</strong> <strong>og</strong> <strong>er</strong>hv<strong>er</strong>vels<strong>er</strong>,<br />
som for de europæiske borg<strong>er</strong>e<br />
etabl<strong>er</strong><strong>er</strong> en bevidsthed om en<br />
politisk skæbne, d<strong>er</strong> gennemleves<br />
i fællesskab, <strong>og</strong> som skal udformes<br />
i fællesskab?«. D<strong>og</strong> advares d<strong>er</strong>. Et<br />
fremtidigt Europa i fuld fordragelighed<br />
<strong>og</strong> med fuld skrue på ’k<strong>er</strong>nen’<br />
»fald<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> ned fra himlen«.<br />
Og så lidt uforpligtende tågesnak:<br />
»Men den kan vokse frem af<br />
nøden i en situation, hvor vi europæ<strong>er</strong>e<br />
må forlade os på os selv. Og<br />
den bliv<strong>er</strong> nødt til at komme til<br />
orde i en mangestemmig offentligheds<br />
vilde kakofoni«.<br />
Ovenstående <strong>er</strong> jo principielt<br />
set historisk — <strong>ikke</strong> for dig <strong>og</strong> mig<br />
<strong>og</strong> de stakkels bebo<strong>er</strong>e i en ell<strong>er</strong><br />
anden grå-polsk forstad; men af<br />
den teoriint<strong>er</strong>ne beskaffenhed, at<br />
hér, lige hér, fusion<strong>er</strong>es D<strong>er</strong>ridas<br />
ambivalens<strong>er</strong> med Hab<strong>er</strong>masianske<br />
h<strong>er</strong>redømmefri dial<strong>og</strong><strong>er</strong>. Al<br />
magt til <strong>det</strong> offentlige, men vi skal<br />
<strong>og</strong>så have lidt tvetydighed med.<br />
D<strong>er</strong> bliv<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> sagt meget. Men<br />
int<strong>er</strong>essant <strong>er</strong> <strong>det</strong>. Og Umb<strong>er</strong>to Eco<br />
fortsætt<strong>er</strong> ufortrødent, <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
selvfølgelig <strong>og</strong>så enormt lærd <strong>og</strong><br />
sådan: »Europa <strong>er</strong>, om man vil, for<br />
at ov<strong>er</strong>leve dømt til at finde red-<br />
skab<strong>er</strong>ne til en fælles udenrigs- <strong>og</strong><br />
forsvarspolitik. Ell<strong>er</strong>s bliv<strong>er</strong> <strong>det</strong>,<br />
uden at fornærme n<strong>og</strong>en, til Guatemala«.<br />
Hab<strong>er</strong>rida tal<strong>er</strong> om folk<strong>er</strong>et,<br />
FN <strong>og</strong> k<strong>er</strong>neeuropæisk v<strong>er</strong>denspolitik.<br />
Det <strong>er</strong> indimellem<br />
naivt, <strong>og</strong> selv Richard Rorty sig<strong>er</strong>,<br />
at folk<strong>er</strong>etten »faktisk ville redde<br />
v<strong>er</strong>den, hvilket den am<strong>er</strong>ikanske<br />
politik <strong>ikke</strong> kan«. Nå, nej. Og<br />
F<strong>er</strong>nando Savat<strong>er</strong> istemm<strong>er</strong>: »Det<br />
<strong>er</strong> d<strong>er</strong>for på tide, at vi i Europa<br />
kræv<strong>er</strong> af vore reg<strong>er</strong>ing<strong>er</strong>, at de<br />
foretag<strong>er</strong> de nødvendige skridt til<br />
at virkeliggøre en sådan fælles bestræbelse«.<br />
Og <strong>det</strong> <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> kun de<br />
»pr<strong>og</strong>ressive«, forsikr<strong>er</strong> Savat<strong>er</strong>,<br />
men »alle civilis<strong>er</strong><strong>er</strong>ede borg<strong>er</strong>e«,<br />
d<strong>er</strong> må gøre sådan n<strong>og</strong>et, <strong>og</strong> <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
jo ret fedt, at vi lige fik dem med<br />
<strong>og</strong>så. Europa <strong>er</strong> et »skæbnefællesskab«,<br />
sig<strong>er</strong> Adolf Muschg.<br />
Men så, se så: så komm<strong>er</strong><br />
Harold James på banen med sin<br />
»Udenrigspolitik på vrangen«. Jeg<br />
ved <strong>ikke</strong>, om jeg nødvendigvis <strong>er</strong><br />
enig med ham, men som argumentativ<br />
retorikfirkant <strong>er</strong> pippet nu ret<br />
int<strong>er</strong>essant. Først bemærk<strong>er</strong> James<br />
ganske rigtigt <strong>og</strong> helt korrekt <strong>og</strong><br />
helt i ånden — osv. — at <strong>det</strong> <strong>er</strong><br />
n<strong>og</strong>et af et særsyn, »når to prominente<br />
europæiske intellektuelle<br />
foreslår, at den europæiske udenrigspolitik<br />
udformes som en ny<br />
indenrigspolitik for hele v<strong>er</strong>den. I<br />
d<strong>er</strong>es søgen eft<strong>er</strong> en ny v<strong>er</strong>densorden<br />
har de ro<strong>det</strong> inden- <strong>og</strong> uden-<br />
(tidsskrift)<br />
rigspolitik sammen«, Sådan, klabump,<br />
smask, uaaghh, gisp! Og<br />
vid<strong>er</strong>e fremme — <strong>det</strong> <strong>er</strong> my favourite<br />
piece: »Hvad ville konsekvens<strong>er</strong>ne<br />
være, hvis man t<strong>og</strong> <strong>det</strong> nye<br />
filosofiske fremstød alvorligt <strong>og</strong><br />
grundlagde et diskussionsfælleskab,<br />
som byggede på en potentiel<br />
v<strong>er</strong>densomspændende protest? Et<br />
Europa som gik imod markedsøkonomi<br />
(<strong>og</strong> velstand), mens den<br />
ov<strong>er</strong>vejende del af v<strong>er</strong>den gik<br />
præcis i den modsatte retning. Et<br />
Europa som vil forarmes. Et<br />
Europa som vil miste en del af sin<br />
befolkning, fordi mange vil udvandre<br />
til m<strong>er</strong>e økonomisk dynamiske<br />
<strong>og</strong> lib<strong>er</strong>ale dele af v<strong>er</strong>den (først <strong>og</strong><br />
fremmest til USA, hvor vi <strong>er</strong><br />
omringet af de bedst uddannede<br />
<strong>og</strong> kvalific<strong>er</strong>ede europæ<strong>er</strong>e, som<br />
flygt<strong>er</strong> fra <strong>det</strong> gamle kontinents<br />
restriktion<strong>er</strong>). Og et Europa som<br />
kun vil spille en marginal rolle på<br />
den politiske v<strong>er</strong>densscene«.<br />
Nå, men <strong>det</strong> korte af <strong>det</strong> lange <strong>er</strong>,<br />
at jeg hyggede mig helt vildt med<br />
»Kritik« nr. 164. Og <strong>og</strong>så med<br />
»Lettre Int<strong>er</strong>nationale« nr. 1, <strong>og</strong><br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong> jo skide fantastisk, at <strong>det</strong><br />
blad nu <strong>er</strong> kommet i Danmark, ja<br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong>. H<strong>er</strong> <strong>er</strong> alt, <strong>hvad</strong> man som<br />
intellektuel kan begære, f.eks. en<br />
enormt fascin<strong>er</strong>ende <strong>og</strong> kun delvist<br />
uforståelig artikel af allestedsnærværende<br />
Slavoj Zizek (ja, men<br />
han har <strong>ikke</strong> skrevet n<strong>og</strong>et i<br />
»Femina« endnu, så vidt jeg ved,<br />
men <strong>det</strong> komm<strong>er</strong> nok; han har jo<br />
f.eks. <strong>og</strong>så lækk<strong>er</strong>t hår), <strong>og</strong> den<br />
handl<strong>er</strong> om »Den bløde revolution«<br />
<strong>og</strong> <strong>er</strong> som sædvanlig en tour<br />
de force i Lacan <strong>og</strong> romantik, politik<br />
<strong>og</strong> vits<strong>er</strong> <strong>og</strong> flødeskumsguf for<br />
zizekian<strong>er</strong>e. Og d<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>og</strong>så en<br />
masse gode point<strong>er</strong> i Joseph<br />
Stiglitz’ (ham fra Clinton-administrationen)<br />
»De brølende halvfems<strong>er</strong>e«.<br />
Jo, d<strong>er</strong> går en ånd igennem<br />
Europa, den første (»Lettre«) kan<br />
man stadig få gratis på in-sted<strong>er</strong><br />
osv., den anden formedelst for 125<br />
bobs. Og <strong>det</strong> <strong>er</strong> slet ikk’ så ring’<br />
endda.<br />
<strong>Standart</strong> tilbyd<strong>er</strong> nu vore kære læs<strong>er</strong>e CD’en af Halfdan E & Martin G: »Smarte plett<strong>er</strong> mellem<br />
fingrene« til en særpris. CD’en kost<strong>er</strong> 149 kr. i butikk<strong>er</strong>ne. Køb den gennem os til 110 kr.<br />
Indbetal beløbet (110 kr.) på giro 450 1225. Sørg for at oplyse navn <strong>og</strong> adresse, så send<strong>er</strong> vi<br />
CD’en.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 73
(tidsskrift)<br />
Hvedekorn 2/2003<br />
64 sid<strong>er</strong>, 98 kr.<br />
Borgen<br />
74<br />
Two lines<br />
of fame<br />
Så lidt får to debutant<strong>er</strong> i <strong>det</strong> nye numm<strong>er</strong> af Hvedekorn<br />
Anmeldt af Jørgen Falkesgaard<br />
Heldigvis nåede jeg i et PS til min<br />
anmeldelse af »Hvedekorn«<br />
1/2003 at nævne, at nr. 2 indeholdt<br />
mange debutant<strong>er</strong> for i nr. 1<br />
var d<strong>er</strong> kun en. Det rådes d<strong>er</strong> nu<br />
bod på med hele 14 debutant<strong>er</strong><br />
Replik<br />
Bonni<strong>er</strong> <strong>og</strong> svensk und<strong>er</strong>grundslitt<strong>er</strong>atur<br />
Som en liten kommentar til Martin<br />
Deichmanns uppgift<strong>er</strong> om Bonni<strong>er</strong>s Litt<strong>er</strong>ära<br />
Magasins bokrecension<strong>er</strong> på side 24 i<br />
<strong>Standart</strong> 3, 2003, b<strong>er</strong> jag att få öv<strong>er</strong>sända<br />
vårt regist<strong>er</strong> för år 2002. Där kan ni själva se<br />
hur recension<strong>er</strong>na fördelar sig mellan<br />
Bonni<strong>er</strong>s förlag och övriga förlag. Jag skulla<br />
vilja hävda att ingen svensk tidning ell<strong>er</strong><br />
tidskrift recens<strong>er</strong>ar så mycket böck<strong>er</strong> från<br />
ob<strong>er</strong>oende [uafhængige, red.] förlag som<br />
dagens upplaga av BLM, och att Deichmanns<br />
insinuation dels gäll<strong>er</strong> en historisk<br />
situation som t<strong>og</strong> slut när gamla BLM las<br />
n<strong>er</strong> 1999, dels är en smula besynn<strong>er</strong>lig eft<strong>er</strong>som<br />
den komm<strong>er</strong> från en p<strong>er</strong>son som nyligen<br />
<strong>er</strong>bjöd sig at medarbeta i samme<br />
tidskrift.<br />
Med vänliga hälsningar,<br />
Kristoff<strong>er</strong> Leando<strong>er</strong><br />
Huvudredaktör, BLM<br />
Stockholm<br />
Kære Kristoff<strong>er</strong> Leando<strong>er</strong>!<br />
Jeg <strong>er</strong> glad for, at årets tredje udgave af<br />
<strong>Standart</strong> <strong>er</strong> nået til Stockholm. Udveksling<br />
af litt<strong>er</strong>atur ov<strong>er</strong> landegræns<strong>er</strong> var netop et<br />
NR. 4 DECEMBER 2003<br />
ov<strong>er</strong> for kun syv gengang<strong>er</strong>e. Fire<br />
af de 14 <strong>er</strong> kun repræsent<strong>er</strong>et ved<br />
et enkelt digt, <strong>og</strong> to af disse <strong>er</strong> kun<br />
på to linj<strong>er</strong>! Det må være lidt mærkeligt<br />
at debut<strong>er</strong>e på den måde, <strong>og</strong><br />
<strong>det</strong> gør en stillingtagen til indhold<br />
<strong>og</strong> talent umulig. Two lines of<br />
fame — <strong>er</strong> <strong>det</strong> <strong>ikke</strong> værre end<br />
ingenting? På den anden side:<br />
Numm<strong>er</strong>ets illustrator Lise Harlev<br />
pryd<strong>er</strong> forsiden med følgende sentens:<br />
»I love the thought of you<br />
being touched by something I<br />
wrote you from afar« lækk<strong>er</strong>t, som<br />
med vari<strong>er</strong>ede banalitet<strong>er</strong> gennem<br />
hele numm<strong>er</strong>et, smeltet sammen<br />
med en l<strong>og</strong>oagtig stilis<strong>er</strong>et <strong>og</strong> integr<strong>er</strong>et<br />
illustration. Og <strong>det</strong> skrevne<br />
behøv<strong>er</strong> jo <strong>ikke</strong> at være langt.<br />
Er d<strong>er</strong> bid blandt debutant<strong>er</strong>ne?<br />
Med fare for at blive kaldt gammeldags<br />
vælg<strong>er</strong> jeg mig først<br />
Jannik Theilgaard, årgang -68, d<strong>er</strong><br />
skriv<strong>er</strong> klassiske naturdigte med<br />
indbygget poetik: Hvad med linj<strong>er</strong><br />
som: »Vi <strong>er</strong> en stor drøm./ En<br />
af hovedformålene med portrættet af<br />
Malmølitt<strong>er</strong>aturen.<br />
Insinuation<strong>er</strong>? I Stand In nr. 3 2003 har<br />
jeg givet or<strong>det</strong> til en række forfatt<strong>er</strong>e <strong>og</strong> litt<strong>er</strong>at<strong>er</strong><br />
fra Malmøområ<strong>det</strong>. En gruppe, d<strong>er</strong><br />
føl<strong>er</strong>, at de sjældent får or<strong>det</strong>, <strong>og</strong> som af<br />
samme grund nær<strong>er</strong> både mistillid <strong>og</strong> foragt<br />
for dem, d<strong>er</strong> altid har <strong>det</strong>. Adskillige af<br />
bidragsyd<strong>er</strong>ne kan kort fortalt <strong>ikke</strong> fordrage<br />
den stockholmske kulturelite. Når jeg —<br />
med bidragsyd<strong>er</strong>nes røst — antyd<strong>er</strong>, at BLM<br />
næsten udelukkende anmeld<strong>er</strong> Bonni<strong>er</strong>udgivels<strong>er</strong>,<br />
<strong>er</strong> <strong>det</strong> selvfølgelig <strong>ikke</strong> helt<br />
sandt. BLM anmeld<strong>er</strong> både Bonni<strong>er</strong>-udgivels<strong>er</strong>,<br />
udgivels<strong>er</strong> af Bonni<strong>er</strong>konc<strong>er</strong>nens datt<strong>er</strong>forlag<br />
<strong>og</strong> alt muligt an<strong>det</strong>. »Kvantitet är kvalitet«<br />
blev magasinet vist relanc<strong>er</strong>et und<strong>er</strong>.<br />
Og jeg bemærk<strong>er</strong> bl.a. forlaget Bakhåll — fra<br />
Malmøforstaden Lund — <strong>og</strong> <strong>det</strong> ekspansive<br />
V<strong>er</strong>tigo på medsendte liste ov<strong>er</strong> anmeldte<br />
udgivels<strong>er</strong>.<br />
Men d<strong>er</strong>med komm<strong>er</strong> BLM alligevel <strong>ikke</strong><br />
ud ov<strong>er</strong>, at <strong>det</strong> <strong>er</strong> et stockholmsk kulturmagasin,<br />
hvis skribent<strong>er</strong> <strong>er</strong> hovedstadsorient<strong>er</strong>ede<br />
<strong>og</strong> m<strong>er</strong>e ell<strong>er</strong> mindre bevidste udøv<strong>er</strong>e<br />
af en særlig litt<strong>er</strong>ær hovedstadsjargon. En<br />
tone d<strong>er</strong> uundgåeligt smitt<strong>er</strong> af, <strong>hvad</strong> enten<br />
man går til fest hos Ink, træffes på KlubBLM<br />
ell<strong>er</strong> går til oplæsning hos Øv<strong>er</strong>ste Kirurgiske<br />
i København. Tonen, stilen <strong>og</strong> netværket<br />
fung<strong>er</strong><strong>er</strong> eksklusivt ov<strong>er</strong> for ’de andre’,<br />
dem d<strong>er</strong> befind<strong>er</strong> sig uden for miljøet. Det <strong>er</strong><br />
en ældgammel konflikt mellem provins <strong>og</strong><br />
hovedstad.<br />
Jeg hent<strong>er</strong> trofast BLM hos Svensk-Norsk<br />
B<strong>og</strong>import i St. Kongensgade <strong>og</strong> læs<strong>er</strong> <strong>det</strong><br />
med glubende appetit. Det <strong>er</strong> nemlig et godt<br />
magasin. På en gang elitistisk <strong>og</strong> bredt kulturformidlende.<br />
Man <strong>er</strong> med andre ord sikret<br />
et rimeligt niveau. Dét <strong>er</strong> man til<br />
gengæld <strong>ikke</strong>, når man befatt<strong>er</strong> sig med hele<br />
Malmølitt<strong>er</strong>aturens bredde. D<strong>er</strong> får man<br />
både revl <strong>og</strong> krat. Men <strong>det</strong> får man intet at<br />
vide om i hv<strong>er</strong>ken BLM ell<strong>er</strong> i de Stockholm-redig<strong>er</strong>ede<br />
dagblade.<br />
Mit tilbud står fortsat åbent. Udveksling<br />
af litt<strong>er</strong>atur ov<strong>er</strong> landegræns<strong>er</strong> <strong>er</strong> som sagt<br />
en af mine vigtigste kæpheste. Og hvis du<br />
find<strong>er</strong> ud af, at dine læs<strong>er</strong>e savn<strong>er</strong> orient<strong>er</strong>ing<br />
om nye danske udgivels<strong>er</strong> <strong>og</strong> lan<strong>det</strong>s<br />
litt<strong>er</strong>ære miljø<strong>er</strong>, kan jeg stadig kontaktes.<br />
De bedste hilsn<strong>er</strong><br />
Martin Deichmann<br />
sovende sætning« <strong>og</strong> »Natten <strong>er</strong> så<br />
let at den kan/ bære selv de tungeste<br />
ord«? Trykket på »bære« gennem<br />
linjeskiftet får spr<strong>og</strong>et til at<br />
bære. D<strong>er</strong>næst den elegant-pu<strong>er</strong>ile<br />
M<strong>ikke</strong>l Fossmo, årgang -73, d<strong>er</strong> i<br />
digtet »Blød som en krop« får<br />
København til at stivne langsomt<br />
til sten i gennemført ironisk<br />
distance til Ing<strong>er</strong> Christensens<br />
b<strong>er</strong>ømte digt fra »Det«. Endelig<br />
debuthol<strong>det</strong>s benjamin Pet<strong>er</strong>-<br />
Clement Woetmann Nielsen,<br />
årgang 1985, trods alt <strong>ikke</strong> -87,<br />
som forlagets pressemeddelelse<br />
annonc<strong>er</strong><strong>er</strong>: Et lovende figurdigt<br />
<strong>og</strong> et totalt volapykdigt, som må få<br />
alt til at gå på Lars Bukdahl, <strong>hvad</strong><br />
d<strong>er</strong> jo <strong>er</strong> en slags installationskunst.<br />
De trofaste gengang<strong>er</strong>e, stadig<br />
uden debut med en digtsamling?<br />
Dem <strong>er</strong> d<strong>er</strong> <strong>ikke</strong> plads til at omtale<br />
nærm<strong>er</strong>e. Men Glenn Christian <strong>og</strong><br />
Katrine Kent må snart have samlet<br />
sammen til læseværdige debut’<strong>er</strong>.<br />
Et samlet billede af digttalent<strong>er</strong>ne<br />
i Borgens stald <strong>og</strong> d<strong>er</strong>med af <strong>det</strong><br />
første decennium i <strong>det</strong> nye årtusinde?<br />
Ikke på baggrund af <strong>det</strong>te<br />
numm<strong>er</strong> af »Hvedekorn«. Men d<strong>er</strong><br />
spires.
Hip som hap<br />
som rablen som pap<br />
Øv<strong>er</strong>ste Kirurgiske nr. 42<br />
Jens Blendstrup m.fl. (red.)<br />
80 sid<strong>er</strong>, 75 kr.<br />
Danske Hovedtank<strong>er</strong> 1, 1968-1983<br />
Niels Henrik Svarre Nielsen<br />
Øv<strong>er</strong>ste Kirurgiske Særtryk nr. 6<br />
128 sid<strong>er</strong>, 130 kr.<br />
Anmeldt af Rasmus Hastrup<br />
Så sidd<strong>er</strong> man d<strong>er</strong> med <strong>det</strong> nye<br />
Øv<strong>er</strong>ste Kirurgiske. Numm<strong>er</strong> 42,<br />
intet mindre. Det består af lidt<br />
digt, lidt kortprosa, lidt illustration<br />
<strong>og</strong> lidt pjat. N<strong>og</strong>le af indslagene<br />
<strong>er</strong> mærkelige, egentlig <strong>ikke</strong> så<br />
meget på grund af n<strong>og</strong>en iboende,<br />
uafvendelig mærkelighed, men<br />
m<strong>er</strong>e på grund af at de vil være<br />
mærkelige, pinedød.<br />
Det begynd<strong>er</strong> ell<strong>er</strong>s meget godt.<br />
»Kærlighedsdigt« af Jens-Jürgen<br />
Bakkesen <strong>er</strong> en fin lille tekst, d<strong>er</strong><br />
både rim<strong>er</strong> <strong>og</strong> <strong>det</strong> hele. Men så<br />
Den Blå Port nr. 61<br />
Tue And<strong>er</strong>sen Nexø <strong>og</strong> Lars<br />
Skinnebach (red.)<br />
79 sid<strong>er</strong>, 98 kr.<br />
Arena<br />
Anmeldt af Dag Heede<br />
— <strong>og</strong> hvorom alting <strong>er</strong><br />
Fraklip<br />
Undtagelsesvist ugæstfri port<br />
Angiveligt indkreds<strong>er</strong> indhol<strong>det</strong> i<br />
<strong>det</strong>te numm<strong>er</strong> om »undtagels<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
undtagelsestilstande«, n<strong>og</strong>et som<br />
litt<strong>er</strong>aturen ifølge den n<strong>og</strong>et slappe<br />
led<strong>er</strong> i særlig grad dyrk<strong>er</strong>. At<br />
begrebet forstås særdeles bredt,<br />
fremgår af den meget løse redige-<br />
tag<strong>er</strong> niveauet et rutsch nedad.<br />
Luis Méme, Suzie Cremecheese,<br />
Jonas Vahlstrøm, Thomas Bo<br />
Thomsen, Rob<strong>er</strong>t Henningsson,<br />
Jørgen Dissing Nørgaard, Eva Rotenb<strong>er</strong>g,<br />
Bodil Nielsen <strong>og</strong> Birgitte<br />
Kr<strong>og</strong>sbøll skriv<strong>er</strong> ov<strong>er</strong> de næste<br />
sid<strong>er</strong> Digte, som ånd<strong>er</strong> så tungt, at<br />
de kollaps<strong>er</strong> und<strong>er</strong> d<strong>er</strong>es lung<strong>er</strong>s<br />
vægt. Digte, som består af ord med<br />
ord imellem, s<strong>er</strong>v<strong>er</strong>et med ordcreme.<br />
Og h<strong>er</strong> har vi problemet: et rigtigt<br />
godt digt består af både ord <strong>og</strong><br />
tank<strong>er</strong>. Selvfølgelig må tank<strong>er</strong>ne<br />
<strong>ikke</strong> blive for domin<strong>er</strong>ende i forhold<br />
til ordene, da <strong>det</strong> i så fald let<br />
kan blive vammelt, men omtrent<br />
en skefuld tanke pr. 15 ord <strong>er</strong> altså<br />
nødvendigt. I gode digte <strong>er</strong> d<strong>er</strong><br />
tank<strong>er</strong>, d<strong>er</strong> bundfæld<strong>er</strong> sig i læs<strong>er</strong>ens<br />
sind, tank<strong>er</strong> d<strong>er</strong> ligg<strong>er</strong> <strong>og</strong> putt<strong>er</strong><br />
bag ordene. Or<strong>det</strong> »tanke« skal<br />
forstås meget bredt — d<strong>er</strong> kan<br />
være tale om genuint filosofisk<br />
udstyr såvel som m<strong>er</strong>e svævende,<br />
ring af, <strong>hvad</strong> d<strong>er</strong> snar<strong>er</strong>e end undtagels<strong>er</strong><br />
fremstår som et skrabsammen<br />
af meget forskellige, <strong>og</strong> <strong>ikke</strong><br />
altid specielt velfung<strong>er</strong>ende tekst<strong>er</strong>.<br />
Hvad var <strong>det</strong> nu Karl Kraus’<br />
samtidsrevsen fra 1915 havde at<br />
gøre med Virginia Woolfs tankeassociation<strong>er</strong><br />
i forbindelse med et<br />
tandlægebesøg, den østrigske<br />
Walt<strong>er</strong> S<strong>er</strong>n<strong>er</strong>s dadaist-manifest<br />
fra 1918 <strong>og</strong> Henrik Haves refleksion<strong>er</strong><br />
om kunst <strong>og</strong> litt<strong>er</strong>atur i et<br />
meget løst redig<strong>er</strong>et int<strong>er</strong>view?<br />
Om sidstnævnte oplys<strong>er</strong> forfatt<strong>er</strong>en,<br />
at d<strong>er</strong> <strong>er</strong> tale om fraklip fra et<br />
radioint<strong>er</strong>view. Hvorfor de <strong>ikke</strong><br />
billedskabende element<strong>er</strong>, som<br />
f.eks. landskabsbeskrivels<strong>er</strong>. Det<br />
virk<strong>er</strong> som om, at de nævnte skribent<strong>er</strong><br />
har stillet sig tilfredse med<br />
at ryste d<strong>er</strong>es ordforråd <strong>og</strong> hælde<br />
blandingen ud på papir for at lade<br />
<strong>det</strong> stivne. Resultatet bliv<strong>er</strong> en<br />
buket æggehvidedigte, hvis primære<br />
formål <strong>er</strong> at lytte til egen<br />
luft, mens de ønsk<strong>er</strong> sig ind i en<br />
anden sammenhæng.<br />
D<strong>er</strong>næst ankomm<strong>er</strong> Claus Ejn<strong>er</strong><br />
med n<strong>og</strong>le meget korte tekst<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
et par illustration<strong>er</strong>, <strong>og</strong> straks bliv<strong>er</strong><br />
<strong>det</strong> lidt sjov<strong>er</strong>e. Det <strong>er</strong> subtilt<br />
vanvid. Således opmuntret træd<strong>er</strong><br />
man ind kortprosaens gemakk<strong>er</strong>.<br />
Men att<strong>er</strong> rammes man i nakken af<br />
pseudo-sære banalitet<strong>er</strong>. Jens<br />
Blendstrups tekst om at vågne<br />
tydeligt en morgen begynd<strong>er</strong> ganske<br />
finurligt, men kør<strong>er</strong> så langt<br />
ud ad rabletangent<strong>er</strong>ne, at revalid<strong>er</strong>ing<br />
til vedkommendehed synes<br />
umulig. Lidt foto, lidt grafisk føljeton<br />
<strong>er</strong> de næste tilbud, <strong>og</strong> så —<br />
måtte forblive sådanne, gik <strong>ikke</strong><br />
op for denne læs<strong>er</strong>. Fem Havedigte<br />
hjælp<strong>er</strong> n<strong>og</strong>et på læseoplevelsen.<br />
H<strong>er</strong>med <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> sagt, at numm<strong>er</strong><br />
61 <strong>ikke</strong> rumm<strong>er</strong> gode ting.<br />
Kristian Bang Foss’ digt »B<strong>er</strong>lin.<br />
April 2003« <strong>er</strong> upretiøst, men suggestivt,<br />
den engelske dramatik<strong>er</strong><br />
Howard Bak<strong>er</strong> <strong>er</strong> repræsent<strong>er</strong>et<br />
med en lille frysende enakt<strong>er</strong> om<br />
»Den stumme kvindes ekstase«, <strong>og</strong><br />
et uddrag »Om forund<strong>er</strong>lige forlydend<strong>er</strong>«<br />
optrykk<strong>er</strong> ant<strong>ikke</strong> vandrehistori<strong>er</strong>,<br />
som historien fejlagtigt<br />
har tilskrevet Aristoteles.<br />
Numm<strong>er</strong>ets to bedste indlæg<br />
lev<strong>er</strong>es af Jon Helt Haard<strong>er</strong>, d<strong>er</strong><br />
caus<strong>er</strong><strong>er</strong> ov<strong>er</strong> Klaus Rifbj<strong>er</strong>gs<br />
2002-roman »Nansen <strong>og</strong> Johansen«,<br />
<strong>og</strong> Elisabeth Friis, d<strong>er</strong> klart<br />
<strong>og</strong> fyndigt præsent<strong>er</strong><strong>er</strong> poetiske<br />
strategi<strong>er</strong> hos Pia Juul und<strong>er</strong> den<br />
fine titel: »De kald<strong>er</strong> <strong>det</strong> samleje/<br />
men <strong>det</strong> <strong>er</strong> fordi de <strong>er</strong> tonedøve«.<br />
(tidsskrift)<br />
lige pludseligt — dukk<strong>er</strong> selveste<br />
Emily Dickinson op. Jeg <strong>er</strong> sikk<strong>er</strong><br />
på, at hun føl<strong>er</strong> sig temmelig gen<strong>er</strong>t<br />
ved selskabet.<br />
Det korte af <strong>det</strong> lange <strong>er</strong>, at ØK<br />
nr. 42 antag<strong>er</strong> en form, d<strong>er</strong> mest<br />
mind<strong>er</strong> om en slags voksenkuvøse.<br />
Folk d<strong>er</strong> for længst har lært at<br />
trække vejret på egne ben, vend<strong>er</strong><br />
tilbage til en lille sluttet v<strong>er</strong>den,<br />
hvor de kan pludre småbesynd<strong>er</strong>ligt<br />
til hinanden, mens d<strong>er</strong>es virkelige<br />
tank<strong>er</strong> <strong>er</strong> et helt an<strong>det</strong> sted.<br />
Hvis <strong>ikke</strong> ØK skal ende som en<br />
distræt, halvtræt sludd<strong>er</strong>-for-ensladd<strong>er</strong>-onkel<br />
skal de medvirkende<br />
gøre sig m<strong>er</strong>e umage, simpelthen.<br />
»Danske Hovedtank<strong>er</strong> 1«, som<br />
<strong>er</strong> et ØK særtryk, består af en lang<br />
række tegning<strong>er</strong> af mennesk<strong>er</strong>,<br />
som oftest blot hoved <strong>og</strong> skuldre,<br />
med tilhørende citat<strong>er</strong> ell<strong>er</strong> udtalels<strong>er</strong>.<br />
D<strong>er</strong> <strong>er</strong> <strong>ikke</strong> n<strong>og</strong>en egentlig<br />
pointe ved de fleste citat<strong>er</strong> —<br />
enkeltstående udsagn <strong>og</strong> løsrevne<br />
sætningsdele, som man har hørt<br />
(ell<strong>er</strong> i hv<strong>er</strong>t fald føl<strong>er</strong> man har<br />
hørt) fra politik<strong>er</strong>- ell<strong>er</strong> mandenpågaden-munde.<br />
Men <strong>det</strong> virk<strong>er</strong>.<br />
H<strong>er</strong> <strong>er</strong> faktisk et alt<strong>er</strong>nativt alt<strong>er</strong>nativ<br />
til velrenomm<strong>er</strong>ede satireudgivels<strong>er</strong><br />
som »Svikmøllen«. »Danske<br />
Hovedtank<strong>er</strong>« <strong>er</strong>, på grund af<br />
citat<strong>er</strong>nes kontekstløse tilsnit,<br />
mindre aktuel end »Svikmøllen«<br />
<strong>og</strong> deslige, men paradoksalt nok<br />
bliv<strong>er</strong> »Hovedtank<strong>er</strong>ne« d<strong>er</strong>ved<br />
m<strong>er</strong>e aktuelle, simpelthen fordi de<br />
<strong>ikke</strong> mist<strong>er</strong> d<strong>er</strong>es aktualitet, så<br />
længe tiden går som den går. Og<br />
<strong>det</strong> <strong>er</strong> faktisk ret sjovt.<br />
Begge har godt greb om stoffet,<br />
Haard<strong>er</strong> <strong>er</strong> sjovest <strong>og</strong> frækkest,<br />
men <strong>og</strong>så en lille smule lukket<br />
omkring sit begrebsapparat (vi får<br />
aldrig rigtig forklaret centralkategorien<br />
»p<strong>er</strong>formativ bi<strong>og</strong>rafisme«),<br />
mens Friis både kan nærlæse <strong>og</strong><br />
formidle. H<strong>er</strong> lukkes læs<strong>er</strong>en i høj<br />
grad ind gennem poesiens port.<br />
Samme ros kan næppe gives til<br />
de to redaktør<strong>er</strong>. Med mindre man<br />
bryd<strong>er</strong> sig om en sådan indledning:<br />
»Litt<strong>er</strong>aturen giv<strong>er</strong> g<strong>er</strong>ne luft<br />
til alt <strong>det</strong>, d<strong>er</strong> bryd<strong>er</strong> ud af <strong>det</strong><br />
normale livs kompromiss<strong>er</strong> <strong>og</strong><br />
hykl<strong>er</strong>i. Hv<strong>er</strong>dagen <strong>er</strong> den grå virkelighed,<br />
heldigvis giv<strong>er</strong> bøg<strong>er</strong>ne<br />
os n<strong>og</strong>et an<strong>det</strong>!« Med sådanne<br />
festtalekliché<strong>er</strong> <strong>og</strong> med numm<strong>er</strong>ets<br />
mildest talt manglende fokus<strong>er</strong>ing<br />
bliv<strong>er</strong> porten unødigt smal,<br />
ja, næsten et nåleøje, som denne<br />
anmeld<strong>er</strong>kamel <strong>ikke</strong> kan åle sig<br />
igennem. Forhåbentligt <strong>er</strong> <strong>det</strong>te<br />
numm<strong>er</strong> en undtagelse.<br />
NR. 4 DECEMBER 2003 75
(roman)<br />
M<strong>er</strong>ete Morken And<strong>er</strong>sen: »Hav af tid« 25<br />
Kristín Marja Baldusdóttir: »Mågelatt<strong>er</strong>« 30<br />
H<strong>er</strong>man von Brehmen: »Ludvig på bj<strong>er</strong>get« 11<br />
A.S. Byatt: »Korte liv« 28<br />
Stewe Claeson: »Rønnebærrene glød<strong>er</strong>« 26<br />
Charles Dickens: »Store forventning<strong>er</strong>« 15<br />
Ugo DiFonte: »Mundskænken« 8<br />
Inge Eriksen: »Citrontræet« 21<br />
Karen Fastrup: »Mine syv<strong>og</strong>tyve sans<strong>er</strong>s elskede« 15<br />
Elena F<strong>er</strong>rante: »Forladte dage« 18<br />
Jonathan Safran Fo<strong>er</strong>: »Alt bliv<strong>er</strong> oplyst« 29<br />
Nikolaj Frobenius: »Andre sted<strong>er</strong>« 23<br />
Vibeke Grønfeldt: »Det nye« 20<br />
Mick Jackson: »Tunnelmag<strong>er</strong>en« 8<br />
Venedikt J<strong>er</strong>ofejev: »Moskva–Petusjki« 6<br />
Ida Jessen: »Foxy Lady I-V« 23<br />
Bodo Kirchhoff: »Knaldroman« 26<br />
Lars Kjædegaard: »Israel Falk« 10<br />
Jan Kjærstad: »Det store eventyr« 12<br />
Jette A. Kaarsbøl: »Den lukkede b<strong>og</strong>« 16<br />
Selma Lag<strong>er</strong>löf: »Mårbacka« 27<br />
Yann Martel: »Pi’s liv« 22<br />
Nick McDonell: »Twelve« 14<br />
Molière: »Don Juan ell<strong>er</strong> Stengæsten« 6<br />
Antonio Muñoz Molina: »Sefarad« 7<br />
Bent Vinn Nielsen: »Labyrintbyen« 18<br />
Juan Carlos Onetti: »Værftet« 13<br />
Viktor Paskov: »En violin til Vorh<strong>er</strong>re« 24<br />
Lars Bo Rasmussen: »Jeg havde en drøm« 13<br />
Klaus Rifbj<strong>er</strong>g: »Alea« 3<br />
Poul Vad: »Dagene« 10<br />
Poul Vad: »Døgnet« 10<br />
Poul Vad: »Døren« 10<br />
Charlotte Weitze: »Brevbær<strong>er</strong>en« 20<br />
Dorit Willumsen: »Bruden fra Gent« 17<br />
Hanne Ørstavik: »Uge 43« 5<br />
(kortprosa)<br />
Julio Cortázar: »Histori<strong>er</strong> om kronop<strong>er</strong> <strong>og</strong> famøs<strong>er</strong>« 49<br />
Forfatt<strong>er</strong>skolens afgangsantol<strong>og</strong>i 49<br />
Knud Hjortø: »Syn<strong>er</strong>« 50<br />
Thomas Hvid Kromann:<br />
»Stævnemød<strong>er</strong> på Place Blanche« 50<br />
Claus V. Ped<strong>er</strong>sen (red.): »Ørkenrosen –<br />
<strong>og</strong> andre novell<strong>er</strong> fra Mellemøsten« 51<br />
Tomsky: »Bortkomne postkort til ubekendt adressat« 30<br />
(lyrik)<br />
Halfdan E & Martin G: »Smarte plett<strong>er</strong> mellem fingrene« 58<br />
Jørgen Gustava Brandt: »Det stilfærdige orgie« 60<br />
Lone Hørslev: »Ærg<strong>er</strong>ligt, ærg<strong>er</strong>ligt« 61<br />
Johannes L. Madsen:<br />
»JLM – Johannes L. Madsen samlede« 58<br />
Pet<strong>er</strong> Dyreborg Moslund: »Bestsell<strong>er</strong>« 55<br />
Rasmus Nikolajsen: »Frihed <strong>og</strong> sex på rejsen« 59<br />
Pet<strong>er</strong> Nielsen: »Livet foreslår« 60<br />
Ursula Andkjær Olsen: »Atlas ov<strong>er</strong> hull<strong>er</strong> I v<strong>er</strong>den« 54<br />
Pet<strong>er</strong> Poulsen: »Forvandling« 57<br />
Jens Asbjørn Seehuusen: »Lyset klirr<strong>er</strong>« 59<br />
»Struktur. 16 objekt<strong>er</strong>/ Forarbejd<strong>er</strong>/<br />
til Pet<strong>er</strong> Louis-Jensen« 57<br />
Dan Turèll: »Udvalgte digte 1969-1974, bd.1« 53<br />
Dan Turèll: »En nat ved højttal<strong>er</strong>en<br />
med spr<strong>og</strong>ets mikrofon – raritet<strong>er</strong> 1964 - 1979« 53<br />
Tore Ørnsbo & N.G. Hamm<strong>er</strong>: »Bastard« 56<br />
Nr. 4 decemb<strong>er</strong> 2003<br />
<strong>Standart</strong> udkomm<strong>er</strong> næste gang d. 11. marts 2003<br />
(kritik)<br />
Nina Møll<strong>er</strong> And<strong>er</strong>sen <strong>og</strong> Jan Lundquist (red.):<br />
»Smuthull<strong>er</strong> – p<strong>er</strong>spektiv<strong>er</strong> i dansk Bachtin-forskning« 71<br />
Brian Andreasen (red.): »Om fortidens fremtid« 69<br />
Torben Brostrøm: »Uden titel« 65<br />
Birthe Hoffmann <strong>og</strong> Lilian Munk Rösing (red.):<br />
»Det onde i litt<strong>er</strong>aturen« 70<br />
Svend Åge Madsen <strong>og</strong> Olafur Eliasson:<br />
»The Blind Pavilion« 71<br />
Lars Movin <strong>og</strong> Steen Møll<strong>er</strong> Rasmussen:<br />
»Onkel Danny fortalt – int<strong>er</strong>views« 53<br />
Carsten Niebuhr: »Rejsebeskrivelse fra Arabien« 66<br />
Carsten Puggaard (red.):<br />
»POETENS PRAKSIS, PERspektiv<strong>er</strong>et« 72<br />
Hans Jørgen Thomsen: »Privacy:<br />
Filosofisk und<strong>er</strong>søgelse af <strong>det</strong> private rum« 65<br />
(tidsskrift)<br />
Den Blå Port nr. 61 75<br />
Hvedekorn 2, 2003 74<br />
Kritik 164 73<br />
Lettre Int<strong>er</strong>nationale nr. 1 73<br />
Øv<strong>er</strong>ste Kirurgiske nr. 42 75<br />
Øv<strong>er</strong>ste Kirurgiske Særtryk nr. 6 75<br />
(klumme)<br />
Krimihjørnet 19<br />
Lines Cirkel 52<br />
(artikel)<br />
Afmestrende, afstående — antiforestillingens poesi 62<br />
B<strong>og</strong>forum — en messe værd 69<br />
Enough Said? — Om Edward Saids liv <strong>og</strong> værk 67<br />
»En nådesløs forfatt<strong>er</strong> <strong>og</strong> en skyldbetynget læs<strong>er</strong>skare«<br />
— Om J.M. Coetzee 9<br />
(int<strong>er</strong>view)<br />
»Sandheden sk<strong>er</strong> i læsningen«.<br />
— Int<strong>er</strong>view med Hanne Ørstavik 4<br />
(replik)<br />
Bonni<strong>er</strong>s <strong>og</strong> svensk und<strong>er</strong>grundslitt<strong>er</strong>atur 74<br />
(stand in)<br />
Hvad <strong>er</strong> que<strong>er</strong> teori — <strong>og</strong> <strong>hvad</strong> <strong>er</strong> <strong>det</strong> <strong>ikke</strong>? 31<br />
H<strong>er</strong>man Bang <strong>og</strong> seksualis<strong>er</strong>ingen af<br />
litt<strong>er</strong>aturhistorien. Ell<strong>er</strong>: <strong>er</strong> impressionismen<br />
en homoseksuel fortælleteknik? 33<br />
»Hvad <strong>er</strong> <strong>det</strong> H<strong>er</strong>man Bang har skrevet«. Anmeldelse<br />
af Dag Heede: »H<strong>er</strong>man Bang. Mærkværdige læsning<strong>er</strong>« 36<br />
Allegoriske læsning<strong>er</strong> af »Stuk«.<br />
Blinde vinkl<strong>er</strong> i fortolkningen af H<strong>er</strong>man Bang 38<br />
Selve livets k<strong>er</strong>ne?! Anmeldelse af<br />
Pet<strong>er</strong> Legård Nielsen (red.): »Når mænd elsk<strong>er</strong><br />
mænd <strong>og</strong> kvind<strong>er</strong> elsk<strong>er</strong> kvind<strong>er</strong>« 40<br />
Når temaet <strong>er</strong> homoseksualitet.<br />
Et int<strong>er</strong>view med Pet<strong>er</strong> Legård Nielsen 41<br />
Et p<strong>er</strong>v<strong>er</strong>t<strong>er</strong>et fotoalbum! Om<br />
Nan Goldins dokumentation af sin ’familie’ 43<br />
MiniTrans. En introduktion til<br />
Transgend<strong>er</strong> Theory i relation til que<strong>er</strong> teori 46<br />
(led<strong>er</strong>)<br />
Or<strong>det</strong> <strong>er</strong> frit 2