Metoder og metodeovervejelser i arbejde med ... - Socialstyrelsen
Metoder og metodeovervejelser i arbejde med ... - Socialstyrelsen
Metoder og metodeovervejelser i arbejde med ... - Socialstyrelsen
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Metoder</strong> <strong>og</strong><strong>metodeovervejelser</strong> i <strong>arbejde</strong> <strong>med</strong> børnpå krisecentreformidlingscentret
Arbejde <strong>med</strong> store børn <strong>og</strong> unge . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 27Særlige forhold for børn fra etniske minoriteter . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 28Afsked <strong>med</strong> krisecentret . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 29Støtte til mødrene i forholdet til deres børn . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 30Den første kontakt . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 30Senere kontakt mellem pædag<strong>og</strong>en <strong>og</strong> moren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 31Støtte til samtaler mellem mor <strong>og</strong> barn . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 32Udvidet rådgivning, kursus <strong>og</strong> forældreuddannelse . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 32Fælles aktiviteter for børn <strong>og</strong> mødre . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 33Fælles ture . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 33Fester . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 33Sam<strong>arbejde</strong> <strong>med</strong> andre instanser . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 35Støtte til barnet efter opholdet på krisecentret . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 36Evaluering af <strong>arbejde</strong>t . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 37Kvalificering af personalet på krisecentret . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 40Muligheder for faglig udvikling hos pædag<strong>og</strong>erne . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 40Kvalificering af andre <strong>med</strong><strong>arbejde</strong>rgrupper . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 41Anvendt litteratur . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 43
7har til formål at oplyse om de hidtidige erfaringer<strong>og</strong> inspirere udviklingen af det fortsatte<strong>arbejde</strong> <strong>med</strong> børn på krisecentre.
8Pædag<strong>og</strong>ens opgaveIndsatsområderSom nævnt i indledningen er en stor del afpædag<strong>og</strong>erne i første omgang ansat via densærlige Krib-pulje, hvis formål er“at udvikle <strong>og</strong> etablere tilbud til børn på krisecentre,der styrker støtten til barnet under<strong>og</strong> efter opholdet herunder at kvalificere personaletpå krisecentrene <strong>og</strong> at støtte denforebyggende indsats over for disse børn.”(forfatterens fremhævelser).Børns retInden for disse indsatsområder er det pædag<strong>og</strong>ernesopgave at støtte børnene specielt iforhold til de særlige behov hos børn på krisecenter,sådan som pædag<strong>og</strong>erne udtrykkerdet i 13 punkter om børns ret:Ud fra dette formål tegner sig fem overordnedeindsatsområder:• det direkte <strong>arbejde</strong> <strong>med</strong> børnene• støtte til mødrene i forhold til deres børn• sam<strong>arbejde</strong> <strong>med</strong> andre instanser• opfølgning, når mor <strong>og</strong> barn er flyttet frakrisecentret• kvalificering af personale.3)4)“Børn er ikke til kontortid”, (litteraturlisten sidst i hæftet).Fra “Når mor får bank”, (litteraturlisten sidst i hæftet). Punkterne er ud<strong>arbejde</strong>t på fremtidsværkstedfor pædag<strong>og</strong>er 1990 <strong>og</strong> vidrebe<strong>arbejde</strong>t af børnegruppen under LOKK.(Landsorganisationen af Kvinde Krisecentre)
9Børn har ret til1. At få snakket deres egen <strong>og</strong> deres familiesvoldshistorie igennem.På krisecentret skal der være én eller flerevoksne, der er parate til at gøre dette.Både til at snakke <strong>med</strong> barnet alene <strong>og</strong><strong>med</strong> barnet <strong>og</strong> dets mor sammen.2. At vide, at der findes andre familier <strong>med</strong>vold.3. At erfare, at vold ikke skal være en hemmelighed.2 <strong>og</strong> 3. Det gøres ved, at der er åbenhedom, at et krisecenter er for voldsramtekvinder <strong>og</strong> deres børn.4. At blive beskyttet mod at skulle høre påandre voksnes voldshistorier.På krisecentret skal man have plads til, atde voksne kan tale sammen andre stederend der, hvor børnene opholder sig <strong>og</strong>leger. Og de voksne skal være opmærksommepå, hvad der tales om, når børneneer til stede.5. Egne steder at være. Børnerum, legerumm.m.Krisecentret skal have fysiske rammer tildette.6. At have kammerater på besøg.Krisecentret skal have plads til dette, sågæster ikke behøver komme i de andrekvinders boligområde.8. At have tilknytning til krisecentret efterafrejse.Ressourcer <strong>og</strong> personer skal sættes af tildette.9. At få personlig støtte til deres krise/problem.Den voksne må være opmærksom på <strong>og</strong>forstå børns reaktioner som signa ler/budskaber.Voksne skal reagere på børns situation.Voksne skal “stille op”, selv om ikkealle problemer kan løses.10. At være børn <strong>og</strong> til at vide, at børn kanstole på voksne.Dvs. at det er deres mor/voksne, derbestemmer, hvor længe de skal bo på krisecentret,<strong>og</strong> hvordan deres dagligdag skalvære.11. At blive forberedt på deres fremtid efteropholdet på krisecenter.Dvs. vide på forhånd, at de skal flytte. Atfå sagt ordentligt farvel på krisecentret <strong>og</strong>at få at vide, om de skal flytte tilbage tilfaren eller et andet sted.12. At have ret til at tale om deres positive <strong>og</strong>negative følelses over for moren/faren.13. At få hjælp til at få etableret et ordentligtsamkvem <strong>med</strong> faren.Få hjælp til ikke at blive gidsel.7. Gode oplevelser, mens de bor på krisecentret.Der skal afsættes penge/ressourcer tilaktiviteter <strong>med</strong> <strong>og</strong> for børn.
10Overvejelser i forbindelse<strong>med</strong> valg af metodeFor at pædag<strong>og</strong>en kan løse de beskrevneopgaver så hensigtsmæssigt som muligt, måhun gøre sig en række grundlæggende overvejelseri forhold til sit <strong>arbejde</strong>.MetodeforståelseOrdet “metode” anvendes i faglitteraturen <strong>og</strong>i hverdagen i to forskellige betydninger. Iden ene betydning forstås der ved en metodeet samlet system af blandt andet menneskesyn,etik, teori <strong>og</strong> konkrete handlemåder.I den anden betydning er metoden udelukkendemåden at gøre tingene på. Anvendelseaf dukketeater kan for eksempel være enmetode til at få børn til at formulere sig omsvære oplevelser. I dette hæfte reserveresordet metode til den sidste betydning, mensetik <strong>og</strong> teori <strong>med</strong> videre indgår som del af deovervejelser, der ligger til grund for metodevalget.Behov for <strong>metodeovervejelser</strong>I mange tilfælde vil det være umuligt forpædag<strong>og</strong>erne at fastsætte mål <strong>og</strong> handlingsplanerfor det enkelte barns ophold på krisecentret,for eksempel fordi det er usikkert,hvor længe barnet skal bo der. Derfor er detaf stor betydning, at pædag<strong>og</strong>en tager sig tidtil n<strong>og</strong>le grundlæggende overvejelser ud frade overordnede mål <strong>og</strong> opgaver.Pædag<strong>og</strong>en må således på forhånd havegjort sig n<strong>og</strong>le etiske overvejelser. Hun måvære bevidst om sine konkrete fysiske muligheder,<strong>og</strong> hun må kende teori i relation tilden opgave, hun skal løse. Derudover måhun have et udvalg af metoder, hun kanvælge imellem i den konkrete situation. Evalueringaf <strong>arbejde</strong>t giver mulighed for heletiden at opdatere grundlaget for den konkreteindsats.Børnesammensætningen som en del afpædag<strong>og</strong>ens arbejdsbetingelserDa krisecentrene er meget forskellige afstørrelse, vil der naturligvis være store indbyrdesforskelle mellem krisecentrene, <strong>og</strong><strong>og</strong>så på det enkelte krisecenter vil børnesammensætningenvariere. Den enkeltepædag<strong>og</strong> må vurdere, hvad den aktuelle børnesammensætningbetyder for hendes mulighederfor at løse opgaverne. I det følgendegennemgås n<strong>og</strong>le oplysninger <strong>og</strong> overvejelsertil inspiration for disse vurderinger:
11Varighed af opholdet på krisecentretVarigheden af børnenes ophold varierer fraet enkelt døgn til flere måneder. 6o % afbørnene opholder sig mindre end 14 døgn påkrisecentret, <strong>og</strong> ca. 50 % af børnene bormere end én gang på krisecenter. Børnenemå i n<strong>og</strong>le tilfælde forlade krisecentret <strong>med</strong>meget kort varsel.AldersspredningAldersspredningen for børn på krisecenter ermellem 0 <strong>og</strong> 17 år. Det betyder, at pædag<strong>og</strong>enmå tage stilling til, om der er aldersgrupper,hun særligt skal prioritere, eller omprioriteringen udelukkende skal afhænge afde tilstedeværende børn.Børn fra etniske minoriteter i DanmarkCa. 1/3 af børnene på krisecentrene 5harbaggrund i etniske minoriteter i Danmark.Det betyder, at børn <strong>og</strong> mødre eksempelviskan have særlige behov for at få informationer,der relaterer sig til livet i det danskesamfund, <strong>og</strong> det kan give <strong>med</strong><strong>arbejde</strong>rne påkrisecentret særlige opgaver i forhold til bådebørn <strong>og</strong> mødre, når flere kulturer mødes,ofte uden at beboerne har et fælles spr<strong>og</strong> tilrådighed.Børn, der har behov for et behandlingstilbudBørn på krisecentre har en baggrund, hvorde har oplevet vold eller trusler om vold ifamilien, hvilket som regel i forskellig gradpåvirker børnene. En stor del af børnene har<strong>og</strong>så været udsat for andre former foromsorgssvigt, <strong>og</strong> børnenes behov varierer fraomsorg over pædag<strong>og</strong>isk indsats til egentligbehandling af psykiske problemer.For pædag<strong>og</strong>en betyder det, at hun i n<strong>og</strong>letilfælde har til opgave at udføre en forebyggendeindsats i forhold til børn, der reelt erbehandlingskrævende.Opgaven virker paradoksal, <strong>og</strong> for at finde5)Spørgeskemaundersøgelse om børn på krisecentre, Formidlingscentret for socialt <strong>arbejde</strong> iRibe, Ringkjøbing <strong>og</strong> Vejle amter, (litteraturlisten sidst i hæftet), udkommer <strong>med</strong>io 2001.
12løsningsforslag må man se i mindst to forskelligeretninger:1. I forhold til børn <strong>med</strong> behandlingsbehovmå pædag<strong>og</strong>en i sam<strong>arbejde</strong> <strong>med</strong> moren<strong>og</strong> de sociale myndigheder <strong>arbejde</strong> for, atbarnet får et relevant behandlingstilbud.2. Via den pædag<strong>og</strong>iske indsats - altså tilbud“der styrker støtten til barnet under <strong>og</strong>efter opholdet” 6på krisecentret - måpædag<strong>og</strong>en forsøge at forebygge, atbarnet får det dårligere, mens det bor påkrisecentret, <strong>og</strong> når det flytter derfra.Ingen af de to løsningsforslag er uproblematiske.For at løse opgaven bedst muligt i forhold tilde behandlingskrævende børn, der bor påkrisecentret uden at modtage behandling, erdet vigtigt, at pædag<strong>og</strong>en er bevidst ommuligheder <strong>og</strong> begrænsninger. Først <strong>og</strong>fremmest er moren ikke kommet på krisecentretfor at få sit barn behandlet, men forat få hjælp til at slippe væk fra volden i parforholdet.Dernæst er krisecentrene ikke behandlingsinstitutioner7 , <strong>og</strong> endelig er en almindeligpædag<strong>og</strong>uddannelse ikke målrettet det atgive behandling; men ved hjælp af en pædag<strong>og</strong>iskomsorgsindsats kan opholdet på krisecentretofte give barnet en slags psykiskførstehjælp.En underretning til de sociale myndigheder<strong>med</strong>fører kun meget sjældent, at børn <strong>med</strong>behandlingsbehov straks får et relevantbehandlingstilbud. Der kan være ventetid isagsbehandlingen <strong>og</strong> mangel på behandlingspladser.Underretningen er nødvendig, menaltså som regel ikke en umiddelbar løsningpå problemet.I mange tilfælde kan det være vanskeligt atskelne mellem behandling <strong>og</strong> omsorg. Derforkan Amtsrådsforeningens bud på en definitionaf de to ord være relevant at overveje<strong>og</strong>så i denne sammenhæng 8 :“Behandling har som hovedmålsætning atpåvirke den uhensigtsmæssige handling,6)7)8)Citat fra Krib-puljens formål på side 4.Det fremgår af “vejledning til lov om social service”, at personer, som optages i en §94boform, <strong>og</strong> har behov for eksempel familiebehandling skal henvises til bo- <strong>og</strong> behandlingstilbud,der er tilrettelagt særligt for disse grupper, (litteraturliste sidst i hæftet).“Misbrug - behandlingsindsats <strong>og</strong> tilgrænsende foranstaltninger”, Amtsrådsforeningen1992.
13modsat en omsorgsindsats, der har til hovedformålat forbedre den sociale <strong>og</strong> helbredsmæssigelivskvalitet så langt som muligt.”Formålet <strong>med</strong> en behandlingsindsats <strong>og</strong> enomsorgsindsats er således grundlæggendeforskelligt, selv om den konkrete indsats in<strong>og</strong>le tilfælde vil være den samme.Overvejelser vedrørende mulighederpå de enkelte krisecentreDe konkrete forhold på det enkelte krisecenterhar ligesom forhold vedrørende børnenestor betydning for pædag<strong>og</strong>ens <strong>arbejde</strong>, <strong>og</strong><strong>og</strong>så her er der store forskelle mellem deenkelte kriscentre. På n<strong>og</strong>le krisecentre erdet frivillige, der varetager de fleste opgaver,på andre er der flere ansatte <strong>med</strong><strong>arbejde</strong>re,n<strong>og</strong>le krisecentre har mange beboere, andrefå osv. Dertil kommer udsving i løbet af året,hvor n<strong>og</strong>le krisecentre i perioder er fyldt op,mens der i andre næsten ingen beboere er.Til hjælp i afklaring af muligheder for at løseopgaverne kan man for eksempel en gangimellem tage stilling til følgende spørgsmål:Er der frivillige, som er specielt interesseredei <strong>arbejde</strong>t <strong>med</strong> børnene, <strong>og</strong> hvordan kan de igivet fald inddrages i sam<strong>arbejde</strong>t <strong>med</strong>pædag<strong>og</strong>en?Hvordan er samspillet mellem ansatte <strong>og</strong> frivillige,<strong>og</strong> hvilken betydning har det eventueltfor pædag<strong>og</strong>ens <strong>arbejde</strong>?Arbejder der tokulturelle ansatte eller frivilligepå krisecentret? Og hvad kan det i givetfald betyde for <strong>arbejde</strong>t <strong>med</strong> tokulturellebørn?Hvordan ser andre <strong>med</strong><strong>arbejde</strong>re på pædag<strong>og</strong>ens<strong>arbejde</strong>. Har de for eksempel en forventningom,• at hun skal indgå i vagtplan?• at hun foretager sig diverse “småting”som telefonpasning, indkøb, åbne døren osv.mens hun er sammen <strong>med</strong> børnene?Hvilken betydning har det i givet fald forpædag<strong>og</strong>ens <strong>arbejde</strong> <strong>med</strong> børnene?Hvilke personlige <strong>og</strong> særlige faglige kvalifikationerhar pædag<strong>og</strong>en?Hvad betyder det for <strong>arbejde</strong>t, <strong>og</strong> er dereventuelt behov for faglig opkvalificering?Er der ansat mere end én pædag<strong>og</strong>, <strong>og</strong> hvilkemuligheder giver det i givet fald for <strong>arbejde</strong>t?Får pædag<strong>og</strong>en supervision, hvis hun harbehov for det?Hvad betyder det for <strong>arbejde</strong>t <strong>og</strong> for pæda-
14g<strong>og</strong>en, hvis hun henholdsvis får eller ikke fårsupervision?Råder pædag<strong>og</strong>en over særlige lokaler til sit<strong>arbejde</strong> <strong>med</strong> børnene?Hvordan er mulighederne for aktiviteter udenfor krisecentret?Hvilke økonomiske muligheder <strong>og</strong> begrænsningerhar pædag<strong>og</strong>en i sit <strong>arbejde</strong>?Disse overvejelser har til formål at hjælpepædag<strong>og</strong>en til at tage udgangspunkt isin konkrete virkelighed <strong>og</strong> ikke en idealvirkelighed,der ikke eksisterer. Det betydernaturligvis ikke, at man skal afstå fra at forsøgeat ændre på uhensigtsmæssige realiteter,man skal bare ikke bygge på ændringerne,før de er sket.i deres liv. Uanset, hvad kvinderne ønsker,er udgangspunktet respekt for den enkeltekvindes egen vurdering af, hvad der på detgivne tidspunkt er rigtigt i hendes liv.Mor-barn-relationenI forhold til børnene er udgangspunktet, atdet er børnenes forældre, her moren, der haransvaret for dem <strong>og</strong> tager stilling til, hvad deskal <strong>og</strong> må. For pædag<strong>og</strong>ens <strong>arbejde</strong> betyderdet naturligvis, at hun ikke kan foretage sign<strong>og</strong>et <strong>med</strong> børnene uden morens tilladelse.Det betyder <strong>og</strong>så, at aktiviteterne <strong>med</strong> børneneikke må skabe afstand mellem mor <strong>og</strong>barn for eksempel ved, at moren føler sigsom en dårlig mor, fordi hun ikke selv kanlave alle de spændende ting <strong>med</strong> sit barn,eller fordi barnet oplever, at det spændendeforegår sammen <strong>med</strong> pædag<strong>og</strong>en <strong>og</strong> ikke<strong>med</strong> moren.Etiske overvejelserUanset børnesammensætning <strong>og</strong> forholdenepå de enkelte krisecentre må pædag<strong>og</strong>entage stilling til det etiske udgangspunkt for<strong>arbejde</strong>t <strong>med</strong> børn <strong>og</strong> mødre, <strong>og</strong> her må denhelt grundlæggende forudsætning for <strong>arbejde</strong>tvære respekt for både børn <strong>og</strong> mødre.N<strong>og</strong>le af de kvinder, der kommer på krisecentret,ønsker ikke andet af krisecentretend at få fred, mens andre gerne vil havestøtte på forskellig måde til at komme videreMange af mødrene er meget sårbare underopholdet på krisecentret, hvilket stiller kravtil pædag<strong>og</strong>ens opmærksomhed på etikken i<strong>arbejde</strong>t. En pædag<strong>og</strong> har for eksempel oplevet,at en mor gav udtryk for, at hun ikkehavde lyst til at tage på fælles ture formødre, børn <strong>og</strong> pædag<strong>og</strong>, fordi hendes barnville holde pædag<strong>og</strong>en i hånden. På denmåde blev pædag<strong>og</strong>en opmærksom på, atmoren blev ked af det, når hun oplevede, atbarnet hellere ville være sammen <strong>med</strong>pædag<strong>og</strong>en.
15For at undgå at mødrene skulle blive unødigtsåret, blev konsekvensen herefter, at børneneskulle holde deres mor i hånden på fællesture.ligger i at være åben <strong>og</strong> ærlig over for hendei hele forløbet. Generel orientering omunderretningspligt kan for eksempel indgå ién af de første samtaler <strong>med</strong> alle mødrene.Rådgivning - underretningSom nævnt i afsnittet “Børnesammensætningensom en del af pædag<strong>og</strong>ens arbejdsbetingelser”stiller det særlige krav til pædag<strong>og</strong>en,når børnene er behandlingskrævende.Pædag<strong>og</strong>en skal som beskrevet udføre enforebyggende opgave i forhold til børn, derhar et behandlingsbehov, <strong>og</strong> den problematikkan <strong>og</strong>så give etiske problemer.Der kan for eksempel opstå et etisk problemi de tilfælde, hvor barnets tarv er så truet, atpædag<strong>og</strong>en har underretningspligt over forde sociale myndigheder. Pædag<strong>og</strong>ens relationtil moren bliver vanskelig, når pædag<strong>og</strong>enskifter position fra at være rådgiver til atvære den, der måske udløser, at barnet bliverfjernet fra moren. Problemet er en naturligkonsekvens af dobbeltrollen som morensrådgiver <strong>og</strong> barnets advokat.Dobbeltrollen kan ikke undgås, da udgangspunktetfor <strong>arbejde</strong>t som nævnt er, at børneneer morens, samt at moren ønsker detbedste for sine børn, <strong>og</strong>så selv om hun ikonkrete situationer ikke magter at give demdet. Den eneste måde at håndtere problemetpå er at vise den respekt over for moren, derBehandling på krisecentretEt andet etisk problem kan opstå, når henvendelsertil de sociale myndigheder ikke<strong>med</strong>fører, at børnene får de tilbud, krisecentretmener, de har brug for. I n<strong>og</strong>le tilfældebor børnene i mange måneder på krisecentret,<strong>og</strong> deres mødre ønsker, at de får hjælpså hurtig som muligt.Samtidig kan pædag<strong>og</strong>en på krisecentretmåske have en terapeutisk overbygning påsin grunduddannelse. I disse tilfælde bliverdet særlig vanskeligt, fordi pædag<strong>og</strong>en kanopleve, at hun reelt kunne hjælpe børnene,men fordi det ligger uden for hendes ansættelsesområde<strong>og</strong> krisecentrets opgaver, måhun ikke gøre det.Teoretiske overvejelserDet sete afhænger af øjnene, der ser. Menneskerser altid verden ud fra summen aftidligere erfaringer <strong>og</strong> viden - sådan som denenkelte forstår sammenhængen mellem tingene.Teoretisk viden er en vigtig del af denprofessionelles beredskab <strong>og</strong> der<strong>med</strong> afgrundlaget for valg af metode.For pædag<strong>og</strong>en på krisecentret må den teoretiskeviden både omfatte viden om børns
16udvikling herunder aktuelle pædag<strong>og</strong>iskeovervejelser som for eksempel selvforvaltning<strong>og</strong> den integrerende baggrund, <strong>og</strong> teoretiskviden, i relation til den specielle børnesammensætning<strong>og</strong> de særlige opgaver påkrisecentre. Det kan for eksempel væreviden om børns reaktioner ved mistrivsel,børns reaktioner på tab, reaktioner hosvoldsramte kvinder, muligheder inden forden sociale lovgivning osv.På krisecentre, der har beboere <strong>med</strong> enanden etnisk baggrund end dansk, må pædag<strong>og</strong>enhave kendskab til kulturmødet, så hunved, hvad hun skal spørge til, når hun foreksempel skal danne sig et billede af morenssyn på børn. Kendskab til kulturmødet er<strong>og</strong>så nødvendigt for, at pædag<strong>og</strong>en kan vurderekulturens betydning, så det kulturelleaspekt så vidt muligt hverken over- ellerundervurderes.9)Her kan henvises til hæftet “Børn fra etniske minorieteter på krisecenter”, der udkommersamtidig <strong>med</strong> dette hæfte i februar 2001, (litteraturliste sidst i hæftet).
17Reaktioner hos børn- der har været udsat for voldsomme, angstprovokerende oplevelser(Et teorieksempel)De børn, der bor på krisecenter, har pr. definitioni et eller andet omfang oplevet vold ideres opvækst. I n<strong>og</strong>le tilfælde har moreneller faren trods volden formået at tageansvar for børnene, så de har bevaret tillidentil, at voksne kan beskytte dem. I andretilfælde oplever børnene, at de selv måbeskytte sig mod den angst, de oplever. Derforkan de udvikle forskellige psykiske forsvarsreaktioner.N<strong>og</strong>le børn reagerer tilsyneladendeslet ikke. Børnene har øjensynligtopgivet at kæmpe imod angsten <strong>og</strong> overgiversig til det, der sker. Disse børn kan virkemeget veltilpassede <strong>og</strong> sommetider merevoksne i deres adfærd end deres forældre.Det er sandsynligvis de børn, det er allervigtigstat være opmærksom på.Psykisk forsvar hos børnDet psykiske forsvar har til formål at beskyttemod angst, men kan samtidig virke fastholdende<strong>og</strong> begrænsende for personen. Nårman skal lukke af for angsten, kommer manlet til <strong>og</strong>så at lukke af for situationer, dermåske kunne fremprovokere angst. Det kanfor eksempel betyde, at det ukendte <strong>og</strong>ukontrollerede opleves farligt. 10For pædag<strong>og</strong>en betyder kendskab til forsvarsmekanismerne,at hun kan respekteredem, når hun møder dem samtidig <strong>med</strong>, athun kan støtte barnet ved at sætte ord pån<strong>og</strong>et af det, der har udløst den angst, barnetforsøger at beskytte sig imod. Det erikke pædag<strong>og</strong>ens opgave at forsøge at nedbrydebarnets forsvarsmekanismer. Hun kangive barnet n<strong>og</strong>le forskellige tilbud, men deter op til det enkelte barn at vælge, om detvil tage imod tilbuddene.Kendskab til forsvarsreaktioner kan <strong>og</strong>sågøre eventuelle beskrivelser af barnet merepræcise, når pædag<strong>og</strong>en mener, der erbehov for et behandlingstilbud.Else Christensen beskriver i artiklen “Medmor på krisecenter 1” 11 , hvordan man i en“dukke-legeprocedure” havde indbygget ele-10+11)“Når mor får bank”, (litteraturlisten sidst i hæftet).
18menter, der kunne fremprovokere barnetsangst <strong>og</strong> der<strong>med</strong> dets forsvarsreaktioner.Undersøgelsen viste, at alle børnene havdeén forsvarsmekanisme, som de foretrak ilangt de fleste situationer (mindst syv ud afni tilfælde).I artiklen beskriver Else Christensen forskelligestrategier for kontrol <strong>og</strong> forsvarsmekanismer:BenægtelseEn meget anvendt forsvarsmekanisme varbenægtelse. I Else Christensens eksemplervar der børn, der ganske enkelt overhørtedet problem, der blev formuleret af denvoksne i den strukturerede leg, <strong>og</strong>så selvom problemet blev gentaget flere gange. Iandre tilfælde benægtede barnet, at problemetkunne eksistere for eksempel ved atsige, at det var n<strong>og</strong>et, den voksne havdefundet på, <strong>og</strong> i n<strong>og</strong>le tilfælde omformuleredebarnet problemet, så det ændrede sig fra atvære et problem til at blive n<strong>og</strong>et positivt foreksempel, “Nej børn slås ikke, de danser”.Strategien fandtes hos både piger <strong>og</strong> drenge.Hos drengene blev situationen ofte omformulerettil sex, hvor dukkerne havde samleje,mens pigerne brugte andre kærlighedsudtryksom holden i hånden, kys <strong>og</strong> dans. Men formåletvar det samme, når dukkerne vistekærlighedstegn, kunne der ikke samtidigvære konflikt, <strong>og</strong> der<strong>med</strong> undgik barnet atforholde sig til sin angst.Andre drenge undgik konflikten ved at tagefantasien til hjælp. Else Christensen beskriveri et eksempel en drengs reaktion i ensituation, hvor den voksne fortalte, at en tallerkenvar faldet på gulvet, <strong>og</strong> spurgte drengen,hvad der skete. Drengen undgik denkonflikt, der kunne ligge i spørgsmålet ved atdreje historien, så spørgsmålet ikke længerevar aktuelt: “Hej, så kom der lige et rumskib,<strong>og</strong> så gik de ombord i det”. Da denvoksne forsøgte at dreje historien tilbage tilkonflikten ved at foreslå, at man skulle spisei rumskibet, svarede drengen “jamen, manbruger ikke tallerkener i rumskibe”.Hvor en drengestrategi således var at brugefantasien til at undgå konflikten, beskriverElse Christensen, hvordan n<strong>og</strong>le piger undgikdet angstprovokerende ved simpelthen at villestyre hele legen. De dirigerede <strong>med</strong> deandre deltagere i legen, <strong>og</strong> hvis de ikke selvkunne få lov til at bestemme, ville de sletikke være <strong>med</strong>. En lignende pigestrategi gikud på at snakke hele tiden <strong>og</strong> der<strong>med</strong> styrelegen, så den voksne deltager nærmest ikkefik indført et ord. Alt blev kommenteret, <strong>og</strong>hvis det lykkedes den voksne at få sagtn<strong>og</strong>et, indgik dette uden egentlig dial<strong>og</strong> i den‘lydmur’, barnet havde bygget op mellem sigselv <strong>og</strong> sin angst, <strong>og</strong> der<strong>med</strong> i vid udstræk-
19ning <strong>og</strong>så mellem sig selv <strong>og</strong> andre mennesker.Else Christensen beskriver, hvordan enpige reagerede i sådan en situation, da denvoksne forsøgte at præsentere et problemfor hende i legen <strong>med</strong> dukkerne. Den voksne:“hovsa, pigen har spildt n<strong>og</strong>et mad pågulvet, hvad tror du så, der sker?” Pigen:“nå, jeg synes <strong>og</strong>så, de sidder lidt uroligt,spise, spise.” Pigen fortsatte <strong>med</strong> at tale omalt, hvad der skete uden at forholde sig tilproblemerne.Pigernes strategier er naturligvis effektive iforhold til at undgå de angstprovokerendesituationer, men strategierne bevirker samtidig,at disse piger bliver isoleret i forhold tilbåde andre børn <strong>og</strong> til voksne, fordi de sletikke er i stand til at indrette sig på andresforslag.IdentifikationAndre børn anvendte overvejende en strategi,hvor de identificerede sig <strong>med</strong> detaggressive element - <strong>med</strong> det, der fremkaldteangsten. Ved at være den, der selv udøveraggressionen i stedet for den, aggressionengår ud over, oplever barnet at få kontrolover det aggressive. På denne måde kanbarnet styre angsten i stedet for at bliveoffer for den. Identifikationen viste sig i ElseChristensens undersøgelse på tre forskelligemåder. N<strong>og</strong>le børn indførte et straffende elementfor eksempel i form af faren, der vedhjælp af straf opretholdt ro <strong>og</strong> orden. Dissebørns reaktion var rimelig for børn i fire tilseksårsalderen, hvor det må være de voksnesansvar at styre, hvad der foregår, så derikke kommer for mange konflikter, der kan<strong>med</strong>føre angst. Enkelte drenge, der tidligerehavde vist, at de identificerede sig <strong>med</strong>babydukken, valgte at lade denne overtageansvaret for at styre situationen. I fire tilfemårsalderen er det ikke ualmindeligt, atbørn oplever at kunne påvirke alt <strong>og</strong> der<strong>med</strong><strong>og</strong>så at være ansvarlig for alt. Denne forestillingudlevedes her via ‘superbabyen’. Menat være ‘almægtig’ lægger et urimelig stortansvar på barnet, hvis det slet ikke kan regne<strong>med</strong> andre end sig selv. Et sådant ansvarkan let overbygges <strong>med</strong> skyld, når tingeneikke lykkes, sådan som barnet ønsker det.For andre af de børn, der identificerede sig<strong>med</strong> aggressionen, udløste næsten alle konflikteren voldsom <strong>og</strong> i n<strong>og</strong>le tilfælde næstenukontrolleret aggression, hvor børnene tydeligtviste, at de var bange for den aggression,de selv skabte. N<strong>og</strong>le af disse børn kunneselv komme ud af situationen ved atspringe til et andet emne for eksempel spørgetil, hvad der var kommet på båndet ellergive sig til at synge om n<strong>og</strong>et andet. Andrebørn var fastlåst i situationen <strong>og</strong> kunne ikkekomme ud af den ved egen hjælp.Endelig var der børn, der tilsyneladende
20upåvirkede lod dukkerne udføre næstenukontrolleret aggression, som fortsatte tilden ebbede ud af træthed. Disse børn havdeingen strategier mod angsten, men måttehver gang gennemleve aggressionen til deselv faldt omkuld af træthed.
21<strong>Metoder</strong> i <strong>arbejde</strong>t <strong>med</strong> børnenePå baggrund af den grundlæggende viden <strong>og</strong>de grundlæggende overvejelser kan pædag<strong>og</strong>envælge sine metoder ud fra sit kendskabtil den aktuelle børnegruppe <strong>og</strong> det konkretebarn.Synliggørelse <strong>og</strong> almengørelseDe tilbud, pædag<strong>og</strong>er etablerer for at støttebarnet under <strong>og</strong> efter opholdet, vil somnævnt meget ofte tage udgangspunkt i, atbørn skal have mulighed for at tale om <strong>og</strong> påanden måde synliggøre deres oplevelser, <strong>og</strong>for at erfare, at de ikke er de eneste, der haroplevet vold.Denne almengørelse af oplevelserne brugesbåde, når barnet har overværet vold overformoren, <strong>og</strong> når det selv har været udsat forvold.Modtagelse af børnFor hurtigst muligt at etablere kontakt <strong>med</strong>barnet <strong>og</strong> moren er det hensigtsmæssigt, atpædag<strong>og</strong>en er til stede, når de ankommer tilkrisecentret, eller at hun så hurtigt sommuligt efter ankomsten præsenterer sig forbarnet <strong>og</strong> moren. Derved viser hun barnet,at her er en voksen, der interesserer sig specieltfor børnene. Mødeplaner <strong>og</strong> opgaver iforhold til andre beboere kan sommetiderbetyde, at det ikke er muligt at leve op tildenne intention. I så fald må den <strong>med</strong><strong>arbejde</strong>r,der tager imod mor <strong>og</strong> barn, introducerepædag<strong>og</strong>en for barnet <strong>og</strong> moren. Når det ermuligt, må pædag<strong>og</strong>en så præsentere sigselv <strong>og</strong> sine tilbud samt fremvise eventuellesærlige børnerum.Ved ankomsten til krisecentret kan barnet fået lille hæfte, som i billeder <strong>og</strong> tekst fortællern<strong>og</strong>et om krisecentret blandt andet, at allebeboere på krisecentret er der på grund afvold i familien. Hæftet kan <strong>og</strong>så indeholdespørgsmål om barnet, dets navn <strong>og</strong> alder,navne på søskende, forældrenes navne, skoleeller daginstitution <strong>og</strong> andre vigtige informationer,der vedrører barnet. Ved at skrive9)De følgende beskrivelser af metoder bygger på interviews af pædag<strong>og</strong>er, mødre <strong>og</strong> børn iforbindelse <strong>med</strong> rapporterne “Børn er ikke til kontortid” <strong>og</strong> “Man kan mærke, når hun er ihuset”, på erfaringer beskrevet i Projekt Børnetræ, (litteraturliste sidst i hæftet), samt påinspiration fra samtale <strong>med</strong> pædag<strong>og</strong>erne Dorte Larsen <strong>og</strong> Malene Nielsen fra Dannerhuset.
22disse informationer sammen <strong>med</strong> barnet,eventuelt <strong>med</strong> hjælp fra moren, synliggøresinteressen for barnet.Hæftet kan ligeledes indgå i en kasse ellerkuffert, hvor barnet samler vigtige ting fratiden på krisecentret. Det kan være billeder,barnet har haft <strong>med</strong> ved ankomsten, <strong>og</strong> billeder,tegninger <strong>og</strong> andre ting fra barnetsophold på krisecentret for eksempel den flottesten, barnet fandt på stranden, eller denbamse, det fik i fiskedammen i Tivoli, detvendespil <strong>med</strong> tegninger <strong>og</strong> fot<strong>og</strong>rafier, detlavede sammen <strong>med</strong> pædag<strong>og</strong>en osv. N<strong>og</strong>lekrisecentre giver <strong>og</strong>så barnet et tøjdyr vedankomsten, n<strong>og</strong>et børnene påskønner meget.Nærvær i dagligdagenMange pædag<strong>og</strong>er kan fortælle, at de ikkebruger specielle metoder. De er der simpelthen,når børnene har brug for dem - <strong>og</strong> deter jo <strong>og</strong>så en metode. Ud over en generelopmærksomhed på barnet, der for eksempelgiver sig udslag i, at pædag<strong>og</strong>en hilser pådet <strong>og</strong> taler lidt <strong>med</strong> det, når de mødes, indgåropmærksomhed <strong>og</strong> nærvær som et vigtigtelement i de andre metoder, pædag<strong>og</strong>enanvender.Når barnet har brug for at blive set, er detnaturligvis som sig selv, som den personlighed<strong>med</strong> de oplevelser <strong>og</strong> de følelser, dethar. Det betyder, at opmærksomheden ikkeskal være præstationsorienteret. Barnet harbrug for at blive set, ikke kun for at bliverost. Børn udtrykker ofte deres behov for atblive set meget direkte. De siger simpelthen“se mig”. Den voksne giver barnet forskelligetilbagemeldinger afhængigt af, om hun foreksempel siger “ja, du er dygtig” eller “ja,det ser ud til, du har det dejligt, har du det?”Ved det første svar gives et indirekte signalom, at det interessante ved barnet er det,det kan. I det andet svar vægter responsentil barnet en accept af dets interesse. Det harnaturligvis stor betydning for barnets selvværd,om det skal være dygtigt for at få denvoksnes accept <strong>og</strong> interesse, eller om denvoksne viser interesse for barnets eget projekt.Børn skal lære, at de ikke altid kan være icentrum, men den erfaring har de fleste børnpå krisecentret allerede, når de ankommer.Børn har <strong>og</strong>så brug for at opleve, at de er såværdifulde samtalepartnere, at kontakten<strong>med</strong> dem ikke skal afbrydes af forstyrrelserudefra. Det vil <strong>og</strong>så oftest være en forudsætningfor, at børnene kan åbne sig <strong>og</strong> tale omde svære oplevelser, de har haft.Nærvær er en metode, der kan være megetsårbar, <strong>og</strong> som stiller krav til alle voksne påkrisecentret, da det er helt grundlæggendefor, at metoden kan anvendes, at pædag<strong>og</strong>enssamvær <strong>og</strong> samtaler <strong>med</strong> børnene
23respekteres af andre voksne på krisecentret.Erfaringerne viser, at voksne oftere - sikkertubevidst - er tilbøjelige til at bryde ind i aktiviteter<strong>og</strong> samtaler <strong>med</strong> børn, end de gør iandre voksnes aktiviteter eller samtaler. Hvismetoden skal virke, skal voksne kolleger <strong>og</strong>voksne beboere respektere, at pædag<strong>og</strong>en ertil rådighed for børnene. Derfor må pædag<strong>og</strong>enredegøre grundigt for metoden over forkollegerne <strong>og</strong> selv være god til ikke at ladesig afbryde.Det bliver naturligvis lettere at håndhæve, atman ikke vil forstyrres i sine samtaler <strong>med</strong>børnene, hvis disse foregår i bestemte situationeri et særligt børnerum, men man kanmodsat <strong>og</strong>så tage udgangspunkt i, at pædag<strong>og</strong>ener til rådighed for børnene bortset frafaste afgrænsede tidspunkter, hvor hun kankontaktes af andre voksne. Sådanne aftalerkan godt føles lidt firkantede, men de kanvære gode i hvert fald i en periode for atsynlig- <strong>og</strong> bevidstgøre for både børn <strong>og</strong>voksne på krisecentret, at børnene tagesalvorligt af pædag<strong>og</strong>en <strong>og</strong> af de andre voksnepå krisecentret.BørnemøderFormen for børnemøderne kan variere, <strong>og</strong>valget vil ofte afhænge af krisecentretsstørrelse <strong>og</strong> der<strong>med</strong> antallet af børn.Møder på en fast ugedag på et fastlagt tidspunkthar den fordel, at børn, der bor i længeretid på krisecentret, ved, hvornår møderneholdes <strong>og</strong> har mulighed for at glæde sigtil dem. Denne form kræver, at pædag<strong>og</strong>ernekan gennemføre de faste møder, så børneneikke skal skuffes på grund af aflysninger<strong>og</strong> måske føle sig svigtet. Alle børn skallære både, at de kan regne <strong>med</strong> voksne, <strong>og</strong>at der kan ske uforudsete ting, der gør, ataftaler må ændres eller aflyses. Mange afbørnene på krisecentret har imidlertid så storovervægt af oplevelser, hvor aftalerne ikkeholdt, så mange oplevelser, hvor de har føltsig svigtet, at de har meget stort behov forat få erfaringer <strong>med</strong>, at de kan regne <strong>med</strong>aftaler <strong>med</strong> voksne.Et alternativ eller supplement til de fastebørnemøder er møder, som opstår merespontant, fordi pædag<strong>og</strong>en kan se et behov<strong>og</strong> en mulighed.Indholdet i møderne vil naturligvis <strong>og</strong>såafhænge af den konkrete børnegruppe. In<strong>og</strong>le tilfælde ved børnene på forhånd, at deskal tale om n<strong>og</strong>et af det, de har oplevet. Iandre tilfælde har møderne mest til formål,at give børnene en god oplevelse sammen.Når børnene er sammen om at tale om vanskeligeoplevelser, erfarer de, at deres oplevelseikke er enestående, at andre børn haroplevet n<strong>og</strong>et tilsvarende. I mange tilfælde
24har volden hidtil været et tabuemne, så detat høre andre børns oplevelser kan være enmeget stor lettelse.Fællesskabet om de svære oplevelser betyder<strong>og</strong>så, at de børn, der selv har svært vedat formulere sig om volden, kan spejle sig ide andre børns oplevelser. De får sat ord på,<strong>og</strong>så selv om det i første omgang ikke erderes egne ord.Som indledning til en samtale om følelser <strong>og</strong>svære oplevelser kan pædag<strong>og</strong>en fortælleom oplevelser, hun ved, at andre børn harhaft - oplevelser, der måske minder om dem,børnene i gruppen har haft. Hun kan <strong>og</strong>såindlede <strong>med</strong> i generelle vendinger at beskriveen problematik, for eksempel at man kansavne sin far, når man bor på krisecentret,<strong>og</strong> at man sommetider kan være vred påham <strong>og</strong> sommetider <strong>og</strong>så på sin mor, fordide ikke kan finde ud af at bo sammen på enordentlig måde.Det er tit lettere for børnene at tale om desvære emner, når de <strong>og</strong>så har n<strong>og</strong>et i hænderne.Når børnene har mulighed for at tegne,mens de taler i gruppen, kan de samtidigtudtrykke sig gennem tegningen. Der ergode erfaringer <strong>med</strong>, at børnene efterfølgendefår mulighed for at fortælle om det, dehar tegnet, til en voksen, der skriver det, desiger. På den måde suppleres gruppesamtalen<strong>med</strong> både tegning <strong>og</strong> individuel samtale.Hvis børnene skal have mulighed for at tegnesamtidigt <strong>med</strong>, at de taler sammen i gruppen,skal de hver have et sæt farver, så deikke bliver afledt fra samtalen for at bedeandre børn om at række dem farver.Atmosfæren på børnemøderne skal være rar.Møderne sluttes <strong>med</strong> lidt godt at spise ellerdrikke. I n<strong>og</strong>le tilfælde vælger pædag<strong>og</strong>en,at børnene kan lege videre i børnerummet,så de gennem legen i fred <strong>og</strong> ro får mulighedfor at fortsætte bearbejdningen af deresoplevelser <strong>og</strong> følelser. I andre tilfælde foregårhele forløbet i fællesskab, så børneneikke bliver afledt af overvejelser om, hvemde vil lege <strong>med</strong> bagefter, hvad de vil legeosv.Bearbejdning af oplevelsergennem rollelegMetoden er meget anvendt til børn i børnehavealderen,fordi rollelegen for dennealdersgruppe er et vigtigt middel blandtandet til at be<strong>arbejde</strong> <strong>og</strong> udtrykke oplevelser<strong>og</strong> til udvikling af sociale kompetencer. Rollelegener således et naturligt udtryksmiddelfor alderen. Når rollelegen anvendes på krisecentrenefor at synliggøre <strong>og</strong> almengørebørnenes oplevelser, vil det ofte som på børnemødernevære den voksne, der ud fra sitkendskab til børnene vælger temaerne. Dervedpåtager den voksne sig ansvaret for, at
25man kan beskæftige sig <strong>med</strong> svære emnersom vold, mishandling, at savne sin far osv.Ved anvendelse af metoden på krisecentre,skal man være meget opmærksom pågrænserne mellem behandling <strong>og</strong> omsorg, dametoden <strong>og</strong>så anvendes i egentlig behandlingaf børn. På krisecentrene kan metodenanvendes som en indirekte opfordring til atdele svære oplevelser <strong>med</strong> en lydhør voksen<strong>og</strong> eventuelt <strong>og</strong>så <strong>med</strong> andre børn.I valget af materialer kan der lægges op til,at netop familierollelegene prioriteres samtidigt<strong>med</strong>, at der gives en mulighed for atskabe lidt distance, hvis barnet har brug fordet. Dukkekr<strong>og</strong>en er den mest direkte henvisningtil familien, <strong>og</strong> på de krisecentre,hvor der bor børn fra en etnisk minoritet iDanmark, bør der være dukker <strong>og</strong> udklædningstøj,der giver mulighed for, at de kanlege rollelegene så naturtro som muligt.Når pædag<strong>og</strong>en går ind i børnenes rolleleg,kan hun hjælpe børnene <strong>med</strong> at udtrykkederes problemer i legen. Tit skal hun blotvære igangsættende, derefter ved barnetpræcist, hvad der skal foregå, <strong>og</strong> definereralle rollerne <strong>og</strong> får derigennem ofte udtryktn<strong>og</strong>et af sin historie. Ligesom børnemøderkan rollelegen <strong>med</strong>virke til en almengørelseaf problemer, hvis flere børn deltager i legen,eller hvis andre børn ser den rolleleg, derudspiller sig. Sommetider er der børn, derhar brug for at lege deres rolleleg alene <strong>med</strong>en voksen, der er <strong>med</strong> på ideen. I andretilfælde er det godt for børnene at dele oplevelsen<strong>med</strong> hinanden. Den voksne må i dekonkrete situationer vurdere børnenesbehov.Dukkehuset giver mulighed for de sammelege som dukkekr<strong>og</strong>en, men <strong>med</strong> lidt meredistance fordi børnene ikke selv udfører rollerne,men lader dukkerne gøre det. Detsamme er tilfældet <strong>med</strong> dyrefamilier, hvordyrene i praksis lever et “menneskeliv” udendirekte at være menneskedukker.Dukketeater lægger op til, at barnet eller denvoksne i højere grad bevidst spiller rollerneend i rollelegen, men elementerne er desamme. Børnene får mulighed for selv atudtrykke deres oplevelser <strong>og</strong> følelser i forholdtil familien <strong>og</strong> til at genkende dem iandre børns eller voksnes udtryk. N<strong>og</strong>le børnvil være mere tiltrukket af den ene form endden anden, så der bør være mulighed for atvælge. Ligeledes må den voksne støtte detbarn, der selv har vanskeligt ved at komme igang. Her har dukketeatret den fordel, atden voksne kan gå i gang <strong>med</strong> at spilleuden, at barnet behøver at deltage aktivt,men at muligheden for at gøre det er tilstede.
26TureN<strong>og</strong>le pædag<strong>og</strong>er lægger stor vægt på attage på ture <strong>med</strong> børnene - at komme udenfor krisecentret <strong>og</strong> få gode oplevelser sammen.Når man går sammen, er der intet presi forhold til at tale om bestemte emner, menhvis den voksne er nærværende i forhold tilbarnet, er muligheden der. Børn i børnehavealderenskal ofte spores ind på et emne forat komme i gang <strong>med</strong> at tale om det, <strong>og</strong> påturene kan det være, at børnene ser elleroplever n<strong>og</strong>et, der minder dem om oplevelsereller følelser, de gerne vil tale om. Hvisder kun er ét barn <strong>og</strong> én voksen på turen,giver det ro til at tale om tingene, når dekommer, <strong>og</strong> barnet oplever at være i centrum<strong>og</strong> blive mødt på sine præmisser. Påture er risikoen for at blive forstyrret afn<strong>og</strong>en, der lige skal give en besked, ikke såstor, som den måske kan være hjemme påkrisecentret.På ture <strong>med</strong> grupper af børn er fællesskabetmellem børnene centralt - fællesskabet omdet man oplever på turen <strong>og</strong> måske <strong>og</strong>så etfællesskab om de oplevelser, man kommer tilat tale om.Indholdet i turene må tilpasses barnetsbehov <strong>og</strong> de praktiske muligheder. De flesteture retter sig direkte mod børnene <strong>og</strong> spænderfra en tur på legepladsen over bi<strong>og</strong>rafture<strong>og</strong> cafebesøg til egentlige udflugter til forlystelsesparker<strong>og</strong> forskellige former formuseer. Ofte er mødrene <strong>med</strong> på udflugter<strong>med</strong> børnene.I n<strong>og</strong>le tilfælde kan det være i orden, atturen ikke primært er arrangeret <strong>med</strong>udgangspunkt i barnets behov, for eksempelat børnene er <strong>med</strong> i banken eller lignende,men hvis pædag<strong>og</strong>ens primæropgave er børnene,må hun være opmærksom på denfare, der kan ligge i, at andre synes, hun ligekan gøre dit <strong>og</strong> dat, når hun alligevel går<strong>med</strong> børnene. Det kan let udvikle sig, så børnenesbehov bliver underordnet de andreopgaver.TegningerSom nævnt i forbindelse <strong>med</strong> børnemødernekan tegning for n<strong>og</strong>le børn være et godtudtryksmiddel, der kan kombineres <strong>med</strong> individuellesamtaler <strong>med</strong> udgangspunkt i tegningerne.Arbejde <strong>med</strong> helt små børnIkke alle pædag<strong>og</strong>er ser det som en væsentligopgave for dem at foretage sig n<strong>og</strong>et iforhold til børn under et par år. For detmeste foregår indsatsen overfor de yngstebørn via samtaler <strong>med</strong> moren.I den direkte kontakt <strong>med</strong> børnene appellerestil næsten alle sanserne. Pædag<strong>og</strong>ensøger øjenkontakt <strong>med</strong> børnene, hun leger
27<strong>med</strong> dem i fysisk kontakt på madrassen, <strong>og</strong>hun taler <strong>med</strong> dem <strong>og</strong> lytter til dem. I forholdtil n<strong>og</strong>le børn er det <strong>og</strong>så en indirekteopgave at hjælpe mødrene <strong>med</strong> at strukturerebørnenes hverdag.Arbejde <strong>med</strong> store børn <strong>og</strong> ungeFor store børn <strong>og</strong> unge er kammerater <strong>og</strong>samvær <strong>med</strong> jævnaldrende vigtigt. Derforkan det være et stort problem for børnene,hvis de er flyttet til en anden bydel eller enanden by, hvor de ikke kender n<strong>og</strong>en.Som støtte til at opbygge et nyt netværkkan pædag<strong>og</strong>en hjælpe de børn <strong>og</strong> unge,der har behov for det, <strong>med</strong> at komme i gang<strong>med</strong> fritidsaktiviteter, de interesserer sig for.Hun kan fortælle, hvad der foregår i området<strong>og</strong> eventuelt følge barnet den første gang,hvis det er det, barnet <strong>og</strong> dets mor har brugfor.Det kan <strong>og</strong>så være svært for barnet, hvis detikke kan tage kammerater <strong>med</strong> hjem, mensdet bor på krisecentret. Det kan være et problem,at barnet skammer sig over ikke at boi et almindeligt hjem, <strong>og</strong> det kan være etproblem, hvis krisecentret - oftest af pladshensyn- ikke åbner mulighed for besøg afkammerater.På n<strong>og</strong>le krisecentre har de unge deres egnerum, som de selv har indrettet, <strong>og</strong> hvor dehar computer <strong>og</strong> andre ting, som interessererdem. Her kan de <strong>og</strong>så have kammeraterpå besøg, hvis de har lyst til det.Pædag<strong>og</strong>en har en vigtig opgave i at stå tilrådighed for de unge, hvis de har brug for attale <strong>med</strong> en neutral voksen. De unge skalsåledes vide, at pædag<strong>og</strong>en <strong>og</strong>så er enmulighed for dem, <strong>og</strong> kontakten kan foreksempel etableres ved, at pædag<strong>og</strong>en invitererden unge <strong>med</strong> på cafe eller i bi<strong>og</strong>rafen.En del af det, der arrangeres for yngre børnpå krisecentre, kan <strong>og</strong>så have interesse forde ældste børn for eksempel fornøjelsesturetil dyre- <strong>og</strong> forlystelsesparker, bi<strong>og</strong>rafture <strong>og</strong>lignende.Som regel bor der kun få unge på samme tidpå krisecentret, så det vil sjældent væremuligt at lave gruppeaktiviteter udelukkendefor de unge. Men når det er muligt, er deringen tvivl om, at unge vil kunne have megetglæde af at tale <strong>med</strong> hinanden om deresoplevelser. Den voksnes opgave bliver herisær at strukturere de ydre rammer for samtalen<strong>og</strong> måske hjælpe <strong>med</strong> at få samtalen igang. Det kan for eksempel ske ved sammen<strong>med</strong> de unge at arrangere, at de sammenser en relevant film, de gerne vil se, eller påanden måde får en fælles oplevelse. Derudoverskal pædag<strong>og</strong>en være meget tilbageholdende,så samtalen foregår på de unges
28betingelser <strong>og</strong> handler om de emner, de harlyst til at tale om.sine samtaler <strong>med</strong> de børn, der taler etandet spr<strong>og</strong> end dansk.Særlige forhold for børn fraetniske minoriteterI <strong>arbejde</strong>t <strong>med</strong> børn fra etniske minoriteterkan de nævnte metoder naturligvis <strong>og</strong>såanvendes; men det kræver, at metoderneanvendes ud fra et kendskab til grundlæggendeværdier i den kultur, barnet harmødt i hjemmet. Derfor bliver sam<strong>arbejde</strong>t<strong>med</strong> moren i forhold til disse børn særlig vigtig.Der kan for eksempel være tabuer for,hvad man taler om i familien, tabuer, sompædag<strong>og</strong>en ikke umiddelbart er opmærksompå eller tabuer, som er endnu stærkere endhos de fleste danske familier. Inddragelse afmoren sikrer, at hun er <strong>med</strong> i den proces,hvor tabuerne eventuelt brydes. Det må undgås,at der opstår en kløft mellem mor <strong>og</strong>barn, fordi barnet har talt <strong>med</strong> pædag<strong>og</strong>enom n<strong>og</strong>et, det ved, det ikke må tale omhjemme. Problemstillingen kendes <strong>og</strong>så fradanske familier, men den vil ofte være endnumere udtalt, når den kombineres <strong>med</strong> et kulturmøde.Ud over det fælles behov for at tale om vanskeligeoplevelser vil det tokulturelle barn<strong>og</strong>så have behov for støtte til at forene de tokulturer i sig - til at udvikle en tokulturelidentitet. 13Afsked <strong>med</strong> krisecentretMange af de børn, der bor på krisecentre,har oplevet opbrud, hvor de ikke nåede at fåsagt ordentlig farvel. Derfor er det særligvigtigt, at afskeden <strong>med</strong> krisecentret markerestydeligt. På et større krisecenter markeresafskeden ved en afskedsfest, hvor børnenesamles <strong>og</strong> spiser kage, drikker saft <strong>og</strong>synger n<strong>og</strong>le sange blandt andet valgt af detbarn, der skal flytte. Alle børnene <strong>og</strong> pædag<strong>og</strong>entager individuelt afsked <strong>med</strong> barnet,<strong>og</strong> <strong>med</strong> mødrenes tilladelse tages der et billedeaf børnene, som barnet får <strong>med</strong> sig (herer anvendelse af polaroidkamera hensigtsmæssigt).Ved festens afslutning deltagermødrene, så barnet <strong>og</strong>så får sagt farvel tildem.I en del tilfælde vil det være hensigtsmæssigt,at pædag<strong>og</strong>en anvender tolk i n<strong>og</strong>le afAfskedsfesten har betydning for alle børnene.De får sagt rigtigt farvel, <strong>og</strong> de børn, der13)Mere om emnet i hæftet “Børn fra etniske minoriteter på krisecenter”,(se litteraturlisten sidst i hæftet).
29skal blive boende, oplever, at krisecentret eret sted, man skal flytte fra, <strong>og</strong> at det er iorden.Hvis barnet har boet længe på krisecentret,kan det være en idé at lave barnets egenb<strong>og</strong> om opholdet ud fra det materiale, barnethar samlet, mens det har boet på krisecentret.B<strong>og</strong>en kan laves <strong>med</strong> billeder <strong>og</strong> tegninger,der er klæbet på karton i A4 format <strong>og</strong>samlet <strong>med</strong> for eksempel en spiralryg. Hvisder er andre børn på billederne, skal deresmødre naturligvis give tilladelse til, at disseanvendes. Det hæver i meget høj grad holdbarheden,<strong>og</strong> b<strong>og</strong>en bliver flottere, hvissiderne lamineres. Både isætning af ryg <strong>og</strong>laminering kan købes i kopieringsforretninger.
30Støtte til mødrenei forhold til deres børnPædag<strong>og</strong>ens <strong>arbejde</strong> <strong>med</strong> børnene er vigtigt;men helt grundlæggende kan pædag<strong>og</strong>enikke foretage sig n<strong>og</strong>et <strong>med</strong> et barn udenmorens accept. Ofte ligger en meget vigtigopgave i støtten til mor - barn - relationen,der i mange tilfælde vil være belastet af denvold, der har været i familien.Da sam<strong>arbejde</strong>t mellem moren <strong>og</strong> pædag<strong>og</strong>ener grundlaget for alt pædag<strong>og</strong>ens <strong>arbejde</strong>,må der naturligvis <strong>og</strong>så anvendes tolk,når dette er nødvendigt i forhold til kvinder,der ikke har dansk som deres første spr<strong>og</strong>.Den første kontaktSom regel præsenterer pædag<strong>og</strong>en sig formoren <strong>og</strong> barnet, når de ankommer til krisecentret,<strong>og</strong> så tidligt som muligt afholdes denførste samtale mellem moren <strong>og</strong> pædag<strong>og</strong>en.Formålet <strong>med</strong> denne samtale er en mereuddybende præsentation. Pædag<strong>og</strong>en fortæller,hvad hun kan tilbyde moren <strong>og</strong> barnet.Hun fortæller om sine arbejdsmetoder, <strong>og</strong>hun beder moren fortælle lidt om sit barnbåde neutrale oplysninger som alder <strong>og</strong> placeringi søskendeflokken <strong>og</strong> lignende, <strong>og</strong>mere følelsesladede oplysninger i forhold tilvolden, om barnet har overværet den, omdet selv har været udsat for vold, hvor længevolden har stået på osv.Når pædag<strong>og</strong>en fortæller om sit <strong>arbejde</strong>, fårmoren at vide, hvis der er aktiviteter, hunikke skal være <strong>med</strong> til <strong>og</strong> andre, hun helstskal deltage i, ligesom hun får pædag<strong>og</strong>ensbegrundelser.Hvis moren for eksempel ikke skal deltage ibørnemøder, kan begrundelsen være, at børnsommetider er så solidariske <strong>med</strong> deresforældre, at de vil skåne dem, blandt andetved ikke at tale om deres egne problemer,når forældrene er til stede. Imidlertid harbørn ligesom voksne brug for at tale omsvære oplevelser, <strong>og</strong> på krisecentret har degode muligheder for at bryde eventuelletabuer på området <strong>og</strong> tale sammen <strong>med</strong>voksne <strong>og</strong> børn, der kender <strong>og</strong> har forståelsefor problemstillingerne. Moren skal <strong>og</strong>så vide,at hun vil blive inddraget, hvis pædag<strong>og</strong>en isit <strong>arbejde</strong> <strong>med</strong> barnet møder problemstillinger,hvor barnet har brug for sin mors hjælp.Det kan være hensigtsmæssigt, at pædag<strong>og</strong>enskriftligt får morens tilladelse til at tale
31<strong>med</strong> barnet om det, der optager det, samt atdet aftales, hvordan pædag<strong>og</strong>en <strong>og</strong> morenskal <strong>arbejde</strong> sammen om barnet for eksempel,hvordan moren forventes at indgå i aktiviteter<strong>med</strong> barnet.Senere kontaktermellem pædag<strong>og</strong>en <strong>og</strong> morenMødrenes behov for støtte fra pædag<strong>og</strong>envarierer meget, ligesom deres modtagelighedfor det, pædag<strong>og</strong>en ønsker at formidle, kanvære meget forskellig.N<strong>og</strong>le mødre kommer kun på krisecentret,fordi de vil være i fred for en voldelig partner<strong>og</strong> ikke har andre steder at tage hen, <strong>og</strong> deter ikke sikkert, de oplever n<strong>og</strong>et som helstbehov for at tale <strong>med</strong> en pædag<strong>og</strong> om deresbørn. Det kan være i orden, at pædag<strong>og</strong>entager sig af børnene, så de lettere falder til ide nye omgivelser, men derudover skalmoren nok selv klare sine børn. Hvis børnenetrives, må en sådan udmelding naturligvisrespekteres.I de fleste tilfælde er moren d<strong>og</strong> meget gladfor at tale <strong>med</strong> pædag<strong>og</strong>en om børnene.Samtalerne kan dreje sig om alt lige fra sengetidertil forholdet til faren. I et konkrettilfælde var en mor meget usikker på, hvordanhun skulle forholde sig til sit barns kontakt<strong>med</strong> faren. Hun havde på ingen mådelyst til selv at have kontakt <strong>med</strong> barnets farmen vidste samtidig, at hendes søn savnedeham. En samtale <strong>med</strong> pædag<strong>og</strong>en fik hendetil at beslutte, at hun ville hjælpe sin søn<strong>med</strong> at skrive et brev til faren, <strong>og</strong> det var enstor lettelse både for hende selv <strong>og</strong> sønnenat få brevet sendt af sted. Med pædag<strong>og</strong>enshjælp var det lykkedes moren både at visesin søn, at det var i orden for hende, at hanvar glad for sin far <strong>og</strong> gerne ville have kontakt<strong>med</strong> ham, <strong>og</strong> at beskytte sig selv modat komme i kontakt <strong>med</strong> barnets far på ettidspunkt, hvor hun ikke var klar til det.Samtaler <strong>med</strong> moren kan på pædag<strong>og</strong>ensinitiativ tage udgangspunkt i iagttagelser afmor-barn forholdet <strong>og</strong> analyse af situationer,hvor moren har handlet hensigtsmæssigtoverfor barnet. Ved at henlede morensopmærksomhed på det hensigtsmæssige,hun gør overfor barnet, hjælper pædag<strong>og</strong>enhende <strong>med</strong> at få bevidsthed både om, at hun
32gør gode ting i forhold til sit barn, <strong>og</strong> hvordanhun gør dem. Metoden minder om metoder,der anvendes i behandlingssammenhængefor eksempel Marte Meo-metoden,hvor mor <strong>og</strong> barn videofilmes, <strong>og</strong> de positivesituationer derefter analyseres i fællesskab.Støtte til samtaler mellem mor <strong>og</strong> barnSamtaler mellem mor <strong>og</strong> barn om de voldeligeoplevelser er et andet vigtigt område,hvor mange mødre gerne vil have pædag<strong>og</strong>enshjælp. Det kan være end<strong>og</strong> megetsvært for en mor at skulle møde barnetsoplevelse af den vold, moren <strong>og</strong> måske <strong>og</strong>såbarnet selv har været udsat for. Ofte harmoren selv så mange uafklarede følelser, atdet næsten ikke er til at holde ud for hende<strong>og</strong>så at skulle forholde sig til barnets oplevelser,men hvis de to ikke får talt sammen, vilvolden skabe afstand imellem dem. I førsteomgang har moren måske brug for hjælp tilat erkende, at samtalen er vigtig for hendesbarn. Dernæst kan det være en meget storhjælp for moren at forberede samtalen sammen<strong>med</strong> pædag<strong>og</strong>en <strong>og</strong> at vide, at pædag<strong>og</strong>ener til stede ved samtalen <strong>og</strong> kan hjælpebåde hende selv <strong>og</strong> barnet, hvis det bliverfor svært for moren at styre samtalen på enkonstruktiv måde.Også i forhold til andre emner, som kanvære svære at tale om, kan pædag<strong>og</strong>en fåstor betydning for relationen mellem mor <strong>og</strong>barn ved at hjælpe moren, så hun på en godmåde får talt <strong>med</strong> sine børn om vanskeligeemner. I en konkret situation bad en morpædag<strong>og</strong>en hjælpe sig, så hun kunne få fortaltsine børn, at de ikke skulle bo hos deresfar, sådan som de selv ønskede, men hoshende i en anden by. Inden samtalen drøftedemoren <strong>og</strong> pædag<strong>og</strong>en, hvad der var tilforhandling <strong>med</strong> børnene, <strong>og</strong> hvad morenhavde besluttet på forhånd, <strong>og</strong> moren gjordedet klart, at børnene skulle bo hos hende.Afklaringen gjorde det muligt for hende atholde fast i sin beslutning over for børnene,men <strong>og</strong>så at indgå kompromis <strong>med</strong> dem, såde blandt andet fik lov at holde jul hos deresfar, hvilket var et stort ønske. Pædag<strong>og</strong>enblandede sig ikke i selve samtalen, men hendestilstedeværelse gjorde moren tryg, såhun kunne være nærværende over for sinebørn, samtidigt <strong>med</strong> at hun holdt fast i sinbeslutning.Udvidet rådgivning, kursus<strong>og</strong> forældreuddannelsePå n<strong>og</strong>le krisecentre arrangerer pædag<strong>og</strong>enegentlige forældrekurser for mødrene, hvorde undervises i emner i forbindelse <strong>med</strong> børneopdragelse<strong>og</strong> omsorg for børn, <strong>og</strong> hvor defår mulighed for i fællesskab at drøfte bådealmene problemer <strong>med</strong> opdragelse af børn<strong>og</strong> problemer i relation til børn <strong>og</strong> vold ifamilien.
33Fælles aktiviteterfor børn <strong>og</strong> mødreFælles tureFormålet <strong>med</strong> de ture, pædag<strong>og</strong>en arrangererfor børn <strong>og</strong> mødre, er ofte at give moren<strong>og</strong> barnet gode fælles oplevelser. Den godeoplevelse har både betydning i sig selv <strong>og</strong>som inspiration til, hvad moren kan foretagesig sammen <strong>med</strong> sit barn /sine børn. Yderligerekan turene inspirere til samtaler bådemellem moren <strong>og</strong> pædag<strong>og</strong>en <strong>og</strong> mellemmoren, barnet <strong>og</strong> pædag<strong>og</strong>en.Ved at købe billetter til bi<strong>og</strong>rafture, svømmehalosv. kan pædag<strong>og</strong>en i mange tilfældeuden selv at deltage i arrangementerne hjælpe<strong>med</strong> at styrke fællesskabet både mellembørnene <strong>og</strong> deres mødre <strong>og</strong> mellem beboerneindbyrdes. Ligesom de ture, hvor pædag<strong>og</strong>endeltager, kan sådanne ture inspireremoren til aktiviteter sammen <strong>med</strong> børnene.Samtidigt bekræfter den slags oplevelserbåde mor <strong>og</strong> barn i, at de selv kan havegode oplevelser sammen, hvilket er en vigtigerfaring at have <strong>med</strong>, hvis de senere skal boalene sammen.FesterPå mange krisecentre er pædag<strong>og</strong>en den,der tager initiativ til at holde fester for allekrisecentrets beboere. Det kan være fester,som børnene forbereder <strong>og</strong> inviterer mødrene<strong>og</strong> andre interesserede beboere <strong>med</strong> til,<strong>og</strong> det kan være de traditionelle fester somfastelavn <strong>og</strong> jul, som forberedes i fællesskabofte igennem længere tid.Når der er etniske minoriteter på krisecentret,bør man <strong>og</strong>så være opmærksom påderes fester. For en dansker ville ensomhedensandsynligvis føles særlig stærk juleafteni et frem<strong>med</strong> land, hvis den slet ikke blevmarkeret. Tilsvarende vil det for etniske minoriteternormalt være en glæde at få lov atmarkere de store festdage. Festen kan somregel ikke holdes på den helt rigtige måde,men bare det at få mulighed for at lave denrigtige mad til ét måltid vil i mange tilfældevære nok til at glæde <strong>og</strong> samtidig viserespekt <strong>og</strong> accept.Det er naturligvis mødre fra de pågældendekulturer, der skal stå for markering af festdagen,men for at <strong>med</strong><strong>arbejde</strong>rne kan væreopmærksomme på, hvornår de forskelligefester holdes, er det hensigtsmæssigt at
34anskaffe “Klodens festdage”, en kalender,der, som navnet siger, oplyser om festdagefra hele verden. Hvis man <strong>og</strong>så vil vide lidtom de forskellige fester, kan det læses i denlille b<strong>og</strong> “Jorden fester”. Begge dele er lavet iet sam<strong>arbejde</strong> mellem Dansk Flygtningehjælp<strong>og</strong> Special-pædag<strong>og</strong>isk forlag, der<strong>og</strong>så forhandler dem. 1414)Adresser <strong>og</strong> telefonnummer sidst i hæftet.
35Sam<strong>arbejde</strong> <strong>med</strong> andre instanserSam<strong>arbejde</strong>t <strong>med</strong> andre instanser har til formålat støtte barnet, både mens det bor påkrisecentret <strong>og</strong> efter, at det er flyttet derfra.I mange tilfælde kan pædag<strong>og</strong>en støtte barnetved enten sammen <strong>med</strong> moren eller efteraftale <strong>med</strong> hende at kontakte en ny daginstitutioneller skole, som barnet er startet iefter, at det er flyttet ind på krisecentret.Pædag<strong>og</strong>en kan fortælle institutionens ellerskolens personale om krisecentret, <strong>og</strong> hvisbarnet har særlige problemer, kan hun fortælle,hvordan personalet kan hjælpe barnet<strong>med</strong> at begå sig, så det får gode oplevelser idaginstitution eller skole. Der er mangeeksempler på, at børnene har fået det bedrei deres daginstitution eller skole, når tabuetomkring volden i familien er blevet brudt.I forhold til store børn <strong>og</strong> unge har pædag<strong>og</strong>ensærlige opgaver <strong>med</strong> at støtte børnene iat komme i gang <strong>med</strong> fritidsbeskæftigelser,der interesserer dem, <strong>og</strong> hvor de kan få kontakttil jævnaldrende. Pædag<strong>og</strong>en vil <strong>og</strong>så in<strong>og</strong>le tilfælde kunne hjælpe <strong>med</strong> at finde tilbud,der giver børnene mulighed for at fåpositive relationer til mænd. For mange afbørnene er det af stor betydning at få nuanceretderes erfaringer <strong>med</strong> mænd, n<strong>og</strong>et deer afskåret fra på de allerfleste krisecentre.Ved at støtte moren i kontakten til sagsbehandlerenkan pædag<strong>og</strong>en være garant for,at barnets perspektiv fastholdes, når dertages stilling til, hvordan familien kan hjælpes,<strong>og</strong> i n<strong>og</strong>le tilfælde kan pædag<strong>og</strong>en konkrethjælpe <strong>med</strong> til at sikre, at barnet får entaxi-ordning, så det kan undgå at skiftedaginstitution eller skole <strong>og</strong> lignende.
36Støtte til barnetefter opholdet på krisecentretStøtten til barnet efter opholdet vil naturligvisafhænge af, hvor længe barnet har boetpå krisecentret, hvad familien er interessereti, <strong>og</strong> hvilke muligheder, der er på krisecentret.Et formål <strong>med</strong>, at pædag<strong>og</strong>en bevarer kontaktentil en mor <strong>og</strong> hendes barn/børn, kanvære at sikre en sammenhæng <strong>og</strong> gørebruddet mindre brat for børn, der har oplevetmange skift i deres tilværelse. Derfor inviterermange krisecentre tidligere beboere <strong>med</strong>til stedets traditionelle fester, <strong>og</strong> i n<strong>og</strong>letilfælde kan børnene komme <strong>og</strong> deltage iaktiviteter en fast ugedag eller en gang ommåneden. På n<strong>og</strong>le krisecentre kan tidligerebeboere ringe, når de vil, på andre henvisesde til en fast ugedag, <strong>og</strong> i n<strong>og</strong>le tilfælde kankvinder <strong>og</strong> børn komme på besøg efter aftale.N<strong>og</strong>le pædag<strong>og</strong>er tager <strong>og</strong>så imod invitationertil et enkelt hjemmebesøg, hvor mødre<strong>og</strong> børn kan vise, hvordan de bor nu <strong>og</strong> deleglæden over at være kommet videre i livet<strong>med</strong> en person, der støttede dem, da dehavde det svært. På den måde kan det blivelettere at acceptere den tid, de boede på krisecentret,som en del af livet, man nu erfærdig <strong>med</strong>.I n<strong>og</strong>le tilfælde aftales et udslusningforløb,der har til formål at støtte mor <strong>og</strong> børn. Herer kontakten tættere, <strong>og</strong> der er aftalt fastesamtaler for eksempel ugentligt enten på krisecentreteller i hjemmet. For kvinder, derfor første gang skal leve alene <strong>med</strong> deresbørn, kan det være en meget stor hjælp tilat få hverdagen til at fungere, at de kan fåstøtte til praktiske <strong>og</strong> følelsesmæssige problemeraf en person, de kender <strong>og</strong> har tillidtil.
37Evaluering af <strong>arbejde</strong>tI begyndelsen af dette hæfte blev detbeskrevet, hvilke overvejelser pædag<strong>og</strong>enbør gøre sig som grundlag for sit valg afmetoder. Evaluering af indsatsen kan i højgrad være <strong>med</strong> til at gøre erfaringer fra<strong>arbejde</strong>t til brugbar ny viden, der kan indgå idet beredskab af viden, det fortsatte <strong>arbejde</strong>bygger på.En systematisk evaluering har derimod denfordel, at den øger bevidstheden <strong>og</strong> derfor erlettere at kommunikere <strong>og</strong> bruge som afsætfor faglig udvikling. Skriftlighed vil forstærkedisse fordele, da en evaluering, der udelukkendeer mundtlig, er meget let forgængelig.Den glemmes simpelthen i mylderet af nyeerfaringer.Man kan i princippet godt foretage sin egenusystematiske evaluering af, om det pædag<strong>og</strong>iske<strong>arbejde</strong> fungerer hensigtsmæssigt.Problemet ved en sådan evaluering er, atden er vanskelig at dele <strong>med</strong> andre, fordiden let kommer til at ligge som personligeerfaringer, hvor man ikke er helt bevidst om,hvad der gør, at metoderne sommetider virker<strong>og</strong> til andre tider ikke gør det.Af samme grund kan erfaringerne være vanskeligeat overføre til situationer, hvor vilkåreneer anderledes. Den manglendebevidsthed gør det svært at vide, hvad manskal fastholde, <strong>og</strong> hvad man skal ændre, såde metoder, man vælger, fungerer i den nysituation.På krisecentret må pædag<strong>og</strong>erne i mangetilfælde <strong>arbejde</strong> ud fra overordnede mål, fordidet i begyndelsen af barnets ophold påkrisecentret <strong>og</strong> ved korte ophold kan værevanskeligt at fastsætte konkrete evaluerbaremål for indsatsen over for det enkelte barn.Det vil for eksempel ofte være usikkert, hvorlænge barnet skal blive boende på krisecentret,ligesom det tager n<strong>og</strong>en tid, indenpædag<strong>og</strong>en kender det enkelte barns behov,så hun kan opstille individuelle mål for sinindsats over for barnet. Det vil imidlertidaltid være nyttigt, at pædag<strong>og</strong>en, når etbarn forlader krisecentret, skaber et overblikover sin egen indsats, <strong>og</strong> hvad den har betydetfor barnet. 1515)Inspireret af “Børnestatistik” 1998-2000 fra Formidlingscentret for socialt <strong>arbejde</strong> i Ribe,Ringkøbing <strong>og</strong> Vejle amter.
38En generel evaluering ved barnets udskrivningkunne omfatte spørgsmål som:Arbejdet <strong>med</strong> barnetHvilke metoder har været anvendt i samværet<strong>med</strong> barnet?Har de anvendte metoder virket efter hensigten?Hvad har påvirket anvendelsen af de enkeltemetoder?For eksempel:- forhold i børnegruppen- forhold i <strong>med</strong><strong>arbejde</strong>rgruppen- forhold hos pædag<strong>og</strong>en- forhold ved metoden generelt eller irelation til det konkrete barn.Kontakt til morenHar pædag<strong>og</strong>en støttet moren i at tale <strong>med</strong>barnet om volden eller grunden til opholdetpå krisecentret?Har pædag<strong>og</strong>en haft samtaler <strong>med</strong> morenom barnets adfærd eller opdragelse afbarnet?Har der været fælles aktiviteter for mødre<strong>og</strong> børn?Har de enkelte tiltag virket efter hensigten?Hvad har påvirket sam<strong>arbejde</strong>t <strong>med</strong> moren ipositiv <strong>og</strong> eventuel negativ retning?Kontakt til andre instanserHar der været kontakt til de sociale myndigheder?Har pædag<strong>og</strong>en eller andre <strong>med</strong><strong>arbejde</strong>reunderrettet om barnets vilkår til de socialemyndigheder?Har der været kontakt til andre offentligemyndigheder eller privatpersoner?Betydning for barnetHvilke elementer i pædag<strong>og</strong>ens <strong>arbejde</strong> harværet positive for barnet?For eksempel, at barnet- fik mulighed for at få sat ord på sineoplevelser?- fik mulighed for at tale om sineambivalente følelser?- fik almengjort sine oplevelser?- fik ro <strong>og</strong> rummelighed hos en voksen?- fik hjælp til at tale <strong>med</strong> moren eller farenom tabuemner i forbindelse <strong>med</strong> volden?- fik et bedre samvær <strong>med</strong> sin mor?- fik hjælp fra de sociale myndigheder?- fik hjælp fra andre personer uden forkrisecentret?Hvad har pædag<strong>og</strong>ens <strong>arbejde</strong> <strong>med</strong> barnetbetydet for det?For eksempel i forhold til:- kontakt til andre børn <strong>og</strong> voksne- koncentration- at vise glæde i hverdagen
39- at være indadvendt eller meget udadretteti sine reaktioner- osv.Det kan anbefales at udvikle sit eget materialetil evaluering, når et barn flytter. Materialetkan så anvendes i det omfang, det ermuligt <strong>og</strong> relevant på baggrund af det enkeltebarns opholdstid på krisecentret.Uanset hvilket evalueringsgrundlag, mananvender, vil en systematisering af evalueringenstøtte gennemførelsen af den. Hvisman ikke har n<strong>og</strong>et konkret at holde sig til,er evaluering erfaringsmæssigt en af dearbejdsopgaver, der let skubbes væk i entravl hverdag.Ud over den evaluering, der ligger i at udfyldeet skema, når barnet flytter fra krisecentret,kan det være hensigtsmæssigt sommetiderat evaluere udvalgte områder. Dettekan for eksempel gøres <strong>med</strong> opgaver, derikke er så påvirkelige af den ustabilitet, derer i beboersammensætningen på krisecentret.I n<strong>og</strong>le tilfælde ved man, at børneneskal blive boende i længere tid, <strong>og</strong> man planlæggermåske i sam<strong>arbejde</strong> <strong>med</strong> morenn<strong>og</strong>et, man gerne vil nå i den periode, mor<strong>og</strong> barn bor på krisecentret. Det kan foreksempel være, at moren gerne vil havehjælp til at kunne få sit barn i seng kl. 20uden at skulle diskutere en hel masse først.Det kan være, man gerne vil give en mor <strong>og</strong>hendes barn n<strong>og</strong>le gode oplevelser sammen ieller uden for huset <strong>med</strong> det formål at styrkeet positivt fællesskab <strong>og</strong> give dem mulighedfor at få erfaringer, de kan bruge, når deselv skal planlægge, hvad de gerne vil gøresammen. Det kan være samtaler, man gernevil have <strong>med</strong> en mor <strong>og</strong> hendes barn osv. Etudvalgt område kan <strong>og</strong>så være opkvalificeringaf personale, hvor det efterfølgende kanmåles, både om man har fået gennemførtdet, der var planlagt, <strong>og</strong> om det fik denønskede virkning i <strong>arbejde</strong>t <strong>med</strong> børnene.
40Kvalificering af personaletpå krisecentreneKvalificering af personale var - som beskreveti afsnittet “Pædag<strong>og</strong>ens opgaver” - et afde oprindelige formål <strong>med</strong> Krib-puljen <strong>og</strong> aleneved ansættelse af <strong>med</strong><strong>arbejde</strong>re, der specieltskal varetage børnenes interesser, liggeren mulighed for kvalificering. Det er lettereat udvikle sig fagligt, når man kan supplereen grunduddannelse <strong>med</strong> erfaringer fra etfuldtids<strong>arbejde</strong> inden for et afgrænset felt,end hvis man kommer som frivillig én eller t<strong>og</strong>ange om måneden.Muligheder for faglig udviklinghos pædag<strong>og</strong>erneEvalueringPædag<strong>og</strong>ens egen faglige udvikling kan foregåpå forskellig måde. Den mest nærliggendeer systematisk evaluering af <strong>arbejde</strong>t, såman bliver kl<strong>og</strong>ere på, hvordan metodernevirker i forhold til forskellige børn <strong>og</strong> mødre.SupervisionI n<strong>og</strong>le tilfælde er det ikke nok, at pædag<strong>og</strong>enselv vurderer sin praksis. Mange af deproblemstillinger, pædag<strong>og</strong>en møder, er såvanskelige <strong>og</strong> sårbare, at hun har behov forhjælp til at få sagen belyst fra flere sider.Derfor vil det i mange tilfælde være nødvendigt,at pædag<strong>og</strong>en får supervision enten afen <strong>med</strong><strong>arbejde</strong>r, der ikke direkte <strong>arbejde</strong>r<strong>med</strong> børnene, <strong>og</strong> som er fagligt kvalificerettil at supervisere, eller af en ekstern supervisor.Om det skal være det ene eller detandet vil afhænge af behov <strong>og</strong> muligheder pådet enkelte krisecenter.Det er vigtigt, at supervisionen er planlagt<strong>med</strong> faste intervaller, så det er en ret <strong>og</strong> enpligt, pædag<strong>og</strong>en har <strong>og</strong> ikke n<strong>og</strong>et, hun skalsøge om ved konkrete problemer. I så fald erder nemlig risiko for, at problemerne når atvokse sig alt for store, inden pædag<strong>og</strong>enmodtager supervision.Et arbejdsfelt, der ofte udløser behov forsupervision, er fælles arrangementer formødre <strong>og</strong> børn. Det kan være meget vanskeligtfor pædag<strong>og</strong>en at være vidne til, hvismødre for eksempel lader deres små børnløbe alene på en meget befærdet vej. Supervisionkan være helt afgørende for, at pædag<strong>og</strong>enbliver i stand til at handle hensigtsmæssigti en sådan vanskelig situation, hvorhun er påvirket både af et ønske om at vise
41respekt for morens ret til at bestemme oversit barn, <strong>og</strong> af de behov, hun selv kan se hosbarnet. Hjælpen vil ofte bestå i, at pædag<strong>og</strong>enfår afklaret sin funktion <strong>og</strong> rolle i desituationer, hvor hun er sammen <strong>med</strong> bådemødre <strong>og</strong> børn, <strong>og</strong> derefter melder sin rolleklart ud til både mødre <strong>og</strong> børn.Et andet område, der kan kræve supervision,er det tidligere nævnte dilemma som morensrådgiver <strong>og</strong> barnets advokat i situationer,hvor barnet er så truet, at pædag<strong>og</strong>en måoverveje en underretning til de sociale myndigheder.Erfaringsudveksling <strong>og</strong> kurserDeltagelse i relevante kurser <strong>og</strong> lignende,hvor pædag<strong>og</strong>en får både ny viden på området<strong>og</strong> lejlighed til at udveksle erfaringer tilgensidig inspiration, er endnu en mulighedfor at kvalificere pædag<strong>og</strong>ernes <strong>arbejde</strong>.Kvalificering af andre<strong>med</strong><strong>arbejde</strong>rgrupperPå krisecentre <strong>med</strong> mange frivillige harpædag<strong>og</strong>en en særlig formidlingsopgave. Nårman <strong>arbejde</strong>r frivilligt på et krisecenter n<strong>og</strong>letimer hver uge eller måned, er det naturligvisbegrænset, hvor meget man kan holdesig fagligt orienteret om for eksempel særligebehov hos børn, der bor på krisecenter. Ligeledesvil det i mange tilfælde være stærktbegrænset, hvor meget man kan komme tilat kende de konkrete beboere <strong>og</strong> børnenesindividuelle behov.Derfor kan det være en opgave for pædag<strong>og</strong>enengang imellem at holde møder for defrivillige <strong>med</strong><strong>arbejde</strong>re, hvor man taler omemner, der tager udgangspunkt i pædag<strong>og</strong>ens<strong>arbejde</strong> <strong>med</strong> børnene. Et emne kunnevære kontakten til børnene. Det kunneblandt andet indeholde n<strong>og</strong>et om, hvordanman kan give børnene gode oplevelser uden,at mødrene føler sig truede, <strong>og</strong> hvad detbetyder for de frivilliges <strong>arbejde</strong>, hvis der påkrisecentret er børn, der har tendens tiloverfladiske kontakter. Hvis de frivillige erbevidste om, at n<strong>og</strong>le børn ikke altid skalhave kontakten lige præcis på den måde, debeder om, vil det i mange tilfælde være lettereat forstå, hvis pædag<strong>og</strong>en i dagb<strong>og</strong>enskriver, at der er børn, den frivillige skal holdelidt afstand til.
42Et andet tema kunne være etniske minoriteterpå krisecentret. Hvis den frivillige ikkekender til kulturmøde for eksempel fra rejseri udlandet eller kontakt til etniske minoriteteri Danmark, kan hun måske komme til atidentificere sig for ensidigt <strong>med</strong> etnisk danskebeboere, hvis reaktioner hun kan forståud fra den fælles kulturbaggrund. Eller hunkan omvendt synes, de etniske minoriteter erså interessante, at hun ikke kan se de danskebeboeres problemer. Begge dele kan iværste fald forstærke problemer i stedet forat løse dem. Sådanne reaktioner kan naturligvis<strong>og</strong>så forekomme hos ansatte, men dissevil have en større forpligtigelse til selv atholde sig fagligt orienteret, hvis der kommernye brugergrupper på krisecentret.
43Anvendt litteratur“Misbrug - behandlingsindsats <strong>og</strong> tilgrænsendeforanstaltninger”, Amtsrådsforeningen,1992.“Børn er ikke til kontortid”, Hanne Behrens,Formidlingscentret for socialt <strong>arbejde</strong> i Ribe,Ringkjøbing <strong>og</strong> Vejle amter, 1998.“Børn fra etniske minoriteter på krisecenter”,Kirsten Raal, Formidlingscentret for socialt<strong>arbejde</strong> i Ribe, Ringkjøbing <strong>og</strong> Vejle amter,2001.“Lov om social service” 10. juni 1997, lovnr. 454.“Man kan mærke, når hun er i huset” HanneBehrens <strong>og</strong> Kirsten Raal, Formidlingscentretfor socialt <strong>arbejde</strong> i Ribe, Ringkjøbing <strong>og</strong>Vejle amter, 1999.Adresser <strong>og</strong> telefonnumre til brug vedmaterialeindkøbSpecial-pædag<strong>og</strong>isk forlag, Hammershusvej16, 7400 Herning tlf. 9712 8433.“Når mor får bank”, Else Christenen <strong>og</strong> LeniePersson, Socialt Udviklingscenter SUS, 1998.“Projekt Børnetræ”, Marie Møller Christensen<strong>og</strong> Karin Dassau, Kvindehjemmet i København1998.Dansk Flygtningehjælp, Borgergade 10,3. sal, Postboks 53, 1002 København K.tlf. 3373 5000.Spørgskemaundersøgelse om børn på krisecentre,Hanne Behrens, Formidlingscentretfor socialt <strong>arbejde</strong> i Ribe, Ringkjøbing <strong>og</strong>Vejle amter, publiceres <strong>med</strong>io 2001.
formidlingscentretfor socialt <strong>arbejde</strong>Grafisk Trykcenter AS · Tlf. 76 109 110 · 30110