Gabin) sande, da han pludselig overføres til en anden lejr, ledet af ensympatisk, tysk kommandant (Erich von Stroheim), der handler efterspillets regler. Det karaktertræk kan man ikke finde hos den nazistiskelejrchef (Otto Preminger) i Billy Wilders Stalag 17, <strong>som</strong> under 2.Verdenskrig holder en gruppe menige amerikanske soldater i et brutaltjerngreb. Og i The Great Escape tager John Sturges fat på en autentiskhistorie fra 2. Verdenskrig, hvor en stor gruppe britiske og amerikanskesoldater udførte et enormt stykke gravearbejde under en stærktbevogtet krigslejr.Man kan heller ikke glemme berømte POW-film <strong>som</strong> David Leans TheBridge on the River Kwai (1957) og Nagisa Oshimas Merry Christmas,Mr. Lawrence (1983), <strong>som</strong> begge foregår i en japansk fangelejr under2. Verdenskrig. Men det er utvivl<strong>som</strong>t Renoirs, Wilders og Sturges’visioner, <strong>som</strong> har pustet ekstra liv i den animerede kulisse fra ChickenRun. Peter Lord og Nick Park har ikke kun ladet sig inspirere af deklassiske POW-film. De har helt bevidst plagieret centrale scener fra LaGrande Illusion, Stalag 17 og The Great Escape. Det kreative team bagChicken Run er også skaberne af de populære figurer Wallace andGromit, <strong>som</strong> har slået sig løs i mor<strong>som</strong>me kortfilm, f.eks. The WrongTrousers (1993). Måske startede idéen til Chicken Run allerede medNick Parks 1999-vægkalender, Wallace & Gromit Go To The Movies,hvor bl.a. filmen The Great Escape fortolkes gennem Wallaces ogGromits barnlige optik.I Chicken Run er det ikke franske, amerikanske eller britiskekrigsfanger, <strong>som</strong> forsøger at finde den perfekte flugtvej. Det er derimoden flok høns, <strong>som</strong> prøver at komme væk fra en farm, hvor ejeren Mrs.Tweedy handler <strong>som</strong> en nazistisk kommandant, der vil omlægge denpauvre produktion af æg til et mere økonomisk indbringendesamlebånd af Chicken Pies. Det betyder, at hønsene skal fedes op tilen kollektiv masseslagtning på den kz-lignende farm. Menhønseflokkens leder, den eksistentielt funderende Ginger, vil detanderledes på Tweedy’s Egg Farm, hvor det kort sagt handler om liv ogdød. Desuden ligner hønsefarmen en fangelejr eller fæstning under 2.Verdenskrig, hvor pigtråd, arrige hunde, kontrolposter og skarptprojektørlys er med til at skabe et autentisk POW-univers. Ydermere erdet ikke tilfældigt, at hønsene mødes og planlægger deres mere ellermindre gennemtænkte flugtplaner i hytte nr. 17, <strong>som</strong> er en tydeligreference til Billy Wilders Stalag 17.Det postmoderne tagselvbordMed andre ord er Chicken Run spækket med referencer til de klassiskeflugtfilm. For vi lever i filmcitaternes tidsalder, i hvert fald hvis manspørger den italienske forfatter og professor, Umberto Eco. I detpostmoderne supermarked, hvor hylderne bugner af massemediernesvareudbud, får man konstant citater smidt i nakken. Med de tidligemodernister krakelerede det velkendte verdensbillede, og siden da harpostmodernisterne haft det sjovt med at samle stykkerne op og skabeen fragmentarisk men underholdende mosaik af referencer.Og kært barn har <strong>som</strong> bekendt mange navne: Intertekstualitet, spoof ogpastiche. Fænomenet intertekstualitet, <strong>som</strong> næsten er blevet envidenskab i sig selv, er et andet ord for de henvisninger, <strong>som</strong> der lavestil eksterne filmværker. Intratekstualitet, derimod, kalder man de mereinterne referencer, f.eks. når en filminstruktør også henviser til sineegne værker. Nu kan man jo sagtens nyde Chicken Run uden at haveet grundigt kendskab til filmhistoriens klassikere. Men oplevelsen fårnaturligvis et ekstra løft, når man kender koderne og er i stand til atfange de til tider meget opfind<strong>som</strong>me referencer. Chicken Run følgerflugtfilmgenrens konventioner ved at gøre hønsefarmen til en fangelejrog ikke mindst bruge et skarpt optegnet persongalleri, <strong>som</strong> altid dukkerop i den klassiske flugtfilm: Den impulsive rebel, den rationelle taktikerog den snilde kreatør, <strong>som</strong> kan smugle alt imellem himmel og jord ind ilejren. Filmentusiaster vil derfor nikke genkendende til de identiskescener og detaljer, der går <strong>som</strong> en rød (pig)tråd igennem La GrandeIllusion, Stalag 17, The Great Escape og Chicken Run:Billedserie 2: Krigsfangerne skal hverdag i lejren stå på rad og række ligefra de franske officerer i La GrandeIllusion (1937) og de amerikanskefanger i Stalag 17 (1953) til deninternationale gruppe soldater i TheGreat Escape (1963) samt flokken afrædselsslagne høns i Chicken Run(2000). Men ikke alle er kyllinger, forder graves underjordiske tunneler iLa Grande Illusion (1937) og Stalag17 (1953), og i disse snævre gangeføres de indespærrede fangerigennem via en effektiv rullevogn,<strong>som</strong> f.eks. i The Great Escape (1963)og Chicken Run (2000).Billedserie 3:Billedserie 1: Fra baseball til rosenkål
En flugtfilm har <strong>som</strong> sagt altid brug for en aggressiv helt, der konstantfører an i kampen mod systemet. I The Great Escape er det denukuelige amerikaner, The Cooler King (Steve McQueen), <strong>som</strong> fleregange smides i detentionen. Her driver han så tiden med at kaste sinelskede baseball op mod muren i den lukkede celle. Den sammedunkende lyd hører man på et tidspunkt i Chicken Run, hvor denpsykisk stærke høne Ginger ender i kulkælderen i en uge efter etmislykket flugtforsøg. Og sandelig ikke om hun også dræber tiden vedat kaste en rund tingest op ad den beskidte væg. Ikke en baseball menen lille, grøn rosenkål. De to scener er næsten helt identiske. Dogsidder The Cooler King i venstre side af billedudsnittet, hvorimodGinger kaster med maden fra højre mod venstre.Billedserie 2: Fra militærisk præcision til underjordiske flugtvejeOptælling af krigsfangerne er vigtig i opretholdelsen af militæriskpræcision og disciplin. Men der er langt fra den afslappede ogrespektfulde optælling af officererne i La Grande Illusion til denydmygende behandling af fangerne i Stalag 17. For ikke at tale om TheGreat Escape, hvor de flugthungrende soldater gang på gang må stå tilregnskab foran den nazistiske kommandant. Ordnung muss sein erogså Mrs. Tweedys motto i Chicken Run, hvor det handler omproduktionen af æg. For hvis en høne ikke leverer varen, ryger hovedetmed det samme efter dagens nøje optælling af de indespærrede dyr.Derfor er der en god grund til, at alle mulige flugtplaner bliver udtænkt. ILa Grande Illusion graves der i en hytte en tunnel, <strong>som</strong> næsten eridentisk med det hul, <strong>som</strong> den amerikanske opportunist Sefton (WilliamHolden) fra Stalag 17 kaster sig ned i. I den klassiske flugtfilm står der<strong>som</strong> regel en kakkelovn eller lignende og skjuler den dybe flugtvejunder krigslejren. Det ses i Stalag 17 og The Great Escape, hvor denbritiske officer og taktiker Big X (Richard Attenborough) på et tidspunktføres igennem tunnelen, liggende på en glidende rullevogn. I ChickenRun ligger den kløgtige høne Ginger i samme kropsposition på enrullevogn og med en ske i den ene vinge til det hårde arbejde for endenaf tunnelen.Billedserie 3: Fra overskudsjord til muldvarpeskudNår man så graver en tunnel, opstår der et problem medoverskudsjorden, <strong>som</strong> fangerne ikke sådan lige kan gemme i hytten.Derfor får de franske soldater i La Grande Illusion den geniale idé atfylde små poser med overskudsjord, hænge dem fast inden under tøjetfor derefter at tømme dem ud over lejrens køkkenhave. Det er netop,hvad løjtnant Maréchal (Jean Gabin) gør i Renoirs antikrigsfilm i enscene, <strong>som</strong> også kopieres i The Great Escape, hvor en britisk officerudfører dette trick med slet skjult elegance.Billedserie 3: I La Grande Illusion(1937) tømmer løjtnant Maréchal(Jean Gabin) sin ration afoverskudsjord fra tunnelen ud overkrigslejrens køkkenhave. Sammescene går igen i The Great Escape(1963), hvor en britisk officer rysteren god portion ud af sinemilitærbukser. Når så tunnelen underlejren står færdig, graves der til sidstet hul op igennem jorden på denrigtige side af pigtrådshegnet. Her erdet The Cooler King fra The GreatEscape (1963), <strong>som</strong> holder øje medvagterne i et billede, <strong>som</strong>instruktørerne af Chicken Run (2000)bevidst refererer til i scenen, hvorhønen Ginger stikker sit dunedeansigt op af hullet.Billedserie 4:Men efterhånden er der hul igennem på den rigtige side afpigtrådshegnet, hvorefter fangerne <strong>som</strong> gigantiske muldvarpe skyderop i den bløde muld. I The Great Escape er det ikke overraskende TheCooler King (Steve McQueen), <strong>som</strong> først når friheden. Og i ChickenRun kommer Ginger op af hullet ved hjælp af et piskeris. Men desværrestøder hun herefter ind i én af Mr. Tweedys storsavlende vagthunde.Billedserie 4: Lys for enden af tunnelenMen lad os lige skifte spor. Det er jo netop i den postmoderne ånd atkunne referere til vidt forskellige film på én gang. For der er værker,hvor en mindre men ikke uvæsentlig flugt står centralt. Her er der ikketale om Prisoner of War-film, men derimod en imaginær genre, <strong>som</strong>man snildt kunne kalde for Prisoner of Car-film. Altså flugten frastorbyens ophobninger af bilkøer, der er lige så klaustrofobiske <strong>som</strong>fangelejrens underjordiske flugtveje. Bilen bliver et mentaltfængselsrum, hvorfra karaktererne er nødt til at flygte. Der graves ikkeflugtveje i asfalten, men køen af ventende biler er nærmest formet <strong>som</strong>en lang, uoverskuelig tunnel:Den vigtigste scene i Federico Fellinis poetiske metafilm 8½ (1963) ernetop flugtscenen i åbningssekvensen, der er hovedpersonen GuidoAnselmis (Marcello Mastroianni) surrealistiske mareridt. Han drømmer,at han sidder indeklemt i en tunnellignende bilkø på motorvejen i Rom.Billedserie 4: Flugt er ogsånøgleordet i den drømmendeåbningssekvens fra Federico Fellinis8½ (1963), hvor hovedpersonenGuido Anselmi (Marcello Mastroianni)desperat flygter fra en klaustrofobiskbilkø på en motorvej i Rom. Trediveår senere kopierer instruktøren JoelSchumacher næsten <strong>hele</strong> scenen iFalling Down (1993), hvor denustabile D-Fens (Michael Douglas)