1 På første række4 På job med høreproblemerI skolen og på universitetet skulle hun altid siddeoppe foran, og den position har hun holdt. I dagarbejder Rikke Carlé med kommunikation sompartner i Ladegaard A/S.Af jo u r n a l i s t Merete Rø m e r En g e lFot o: Tinie W. Ra s m u s s e n”Det har jeg ikke tænkt på” og ”Detved jeg faktisk ikke”, er ofte forekomnesvar, når man spørger til Rikke Carléshøretab. Fx ved hun ikke hvor mangedecibel hendes høretab er på. Og hunhar aldrig tænkt over, om det der medaltid at skulle sidde oppe foran, harværet med til at give hende den flotteposition i erhvervslivet, som hun hari dag, fordi hun altid sidder til ”højbords”og derfor altid bliver bemærket.– Jeg har aldrig gået så meget op idet med min hørelse, og det har min familieheller ikke. Det tror jeg faktisk eren del af forklaringen på, at jeg er kommetså langt. Der er aldrig blevet satspørgsmålstegn ved, om jeg nu kunneklare det. Selvfølgelig kunne jeg det, lerRikke.Høreapparaterne er et mustHelt negligeret høretabet har hunselvfølgelig ikke. Hun har siden førskolealderenhaft høreapparater på beggeører og kunne slet ikke forestille sig etliv uden.– Høreapparaterne er en del af mig,ligesom mine briller. Uden dem fungererjeg ikke. Men det er ikke noget,jeg snakker om eller bruger megetenergi på. De er der bare, og sådanhar det været, så længe jeg kan huske,siger Rikke.– Vi opdagede, at Rikke hørte dårligt,fordi hun altid satte sig helt hen tilfjernsynet, da hun var lille, siger Rikkesfar og direktør for firmaet LadegaardA/S, Jens Ladegaard, som lige er kommetind på kontoret for at sige hej.– Men her i firmaet tænker vi ikkeover, at hun hører dårligt. Jeg har helleraldrig hørt nogle af vores kunder omtaledet, og de ville jo sige det til mig, hvisder var noget, siger Jens Ladegaard.I fars firma– Det var da dejligt at høre, siger hun,da faderen er gået. Det har vi faktisk aldrigsnakket om, men det er nok megettypisk min familie. Der er ikke så megetpjat, det er bare op på hesten, sigerhun med et stolt blik.Nu kunne man jo godt få den tanke,at Rikke efter at have læst filosofi ogkommunikation på Århus Universitet,havde fået en lidt beskyttet stilling isin fars gode firma, men sådan er detlangtfra. Efter Universitetet arbejdedehun et par år som projektleder i et reklamebureau,og havde egentlig tænktsig at fortsætte ad den vej, men fik så ettilbud, som hun ikke kunne sige nej til.– Min far manglede en medarbejdertil at udvikle ”Blended Learning”. LadegaardA/S laver jo kurser i salg og ledelse,og Blended Learning er en metode,hvor man anvender både internet, kursusdageog bogformen, forklarer Rikke.Men var du ikke lidt betænkelig vedat blive ansat i din fars firma?– Egentlig ikke for han sagde med detsamme: ”Hvis du ikke gør det godt nok,ryger du ud”. Jeg kender ham og ved,hvor meget forretningsmand han er, oghvor meget han holder af sit firma, såjeg var godt klar over, at det mine kompetencerhan ville have, siger Rikke.Elsker sprogI dag er hun så blevet både partner ogbestyrelsesmedlem i firmaet og siddertil daglig i sin egen lille filial i et kontorhusi Ålborg sammen med en enkeltkollega.– Min mand er læge i Ålborg, og derboede vi med vores børn, så det passeros perfekt at være en filial. Ca. to gangeom måneden tager jeg så over til kontoreti Pilestræde i København.Den lille filial i Ålborg er også dem,som har kontakten med de tyske kunder.Rikke boede nemlig i Tyskland etår efter studentereksamen, så hun talerflydende tysk.
På job med høreproblemer5Høreapparater har altid været en del af Rikke Carlés liv,men det har ikke holdt hende tilbage i forhold til karriere.– Ja faktisk er det lidt mærkeligtmed mit middelstore høretab, at jeger ret god til sprog. Jeg ville egentlighave læst sprog på universitetet i sintid, men da var alligevel noget, dersagde mig, at jeg måske ikke behøvedeat gøre livet for besværligt for mig selv,for det er selvfølgelig sværere at få denrigtige udtale på plads, når man ikkehører så godt, siger Rikke.Kommunikation som hovedfagDet blev i stedet kommunikation,Rikke kastede sin kærlighed på og toghovedfag i. Egentlig også et sjovt valg,når man har et høretab?– Det har jeg faktisk ikke tænkt på.Man kan sige, at i praksis mailer jegnok mere med kunderne, end jeg ellersville gøre for at være sikker på at havenavne og tidspunkter helt korrekt. Itelefonen må jeg en gang imellem ligebede om at få tingene gentaget eller påen mail. Det er ikke noget, jeg opfattersom et problem, siger Rikke.Men nu hvor vi sidder og snakkerom det, kommer hun i tanke om enproblemstilling, som hun ikke har fåetgjort noget ved.– Fordi jeg taler en del i telefon, harjeg droppet høreapparatet på det højreøre. Jeg kan simpelthen ikke tale i telefonmed mit høreapparat på. Det erlidt dumt for resten af tiden, har jegjo brug for begge høreapparater. Jegburde få undersøgt, om der er en bedremåde. Det må der jo være, men jeg harsvært ved at få den slags gjort. Jeg trordet er fordi tager så lang tid. Ja, og så erdet nok også fordi jeg ikke bryder migom den der sygeliggørelse – den derfølelse af, at jeg har et handicap, sigerRikke.Måske lidt af samme grund har hunheller aldrig stillet en mikroport påbordet til møder eller brugt andre hjælpemidler.– Jeg har ikke spor imod at sige tilfolk, du er nødt til at komme lidt tætterepå, for ellers kan jeg ikke høre dig.Men jeg bryder mig ikke om alt for synligtudstyr. Jeg kan huske som barn atjeg havde sådan et vækkeur, der rystedehele sengen, ler Rikke.HesteneKlokken er ved at være 16, og Rikkeskal nå et fly hjem til Ålborg, familienog hestene. Hun er vild med heste,avler lidt, har heste opstaldet, rider ogunderviser også en gang imellem andreryttere.– Én ting, der kunne drille som teenagervar, når jeg både skulle have minestore bag-øret høreapparater, mine brillerog min ridehjelm på samtidig. Detklemte. Og på et tidspunkt havde jegogså tandbøjle. Det var lidt kikset, sigerRikke Carlé med et smil.