Vietnams vokseværkVietnam har mod alle odds nået fantastiske sociale og økonomiske resultateri de seneste årtier, men nye barske udfordringer ligger forude for ”Asiens Lille Tiger”Side 4Af Thomas Bo Pedersener ved at tabe freden!” - Sådantænkte jeg ved slutningen af mit andet”De besøg i Vietnam i 1985, i 10-året forVietnam-krigens (den vietnameserne kalder forAmerikaner-krigen) slutning. Jeg sad i en nedslidtAeroflot-maskine, som hostede sig op over den RødeFlods delta sammen nogle hundrede radmagrevietnamesiske gæstearbejdere i plasticsandaler påvej mod Sovjetblokkens stålværker og kulminersom billig arbejdskraft.Her og der i maskinen klemte nogle storerussiske brød sig ned i sæderne på vej hjem til enhårdt tiltrængt orlov fra sliddet som sjakbajserpå den gigantiske Thang Long bro og Hoa Binhkraftværket – to monumentale demonstrationsprojekter,der skulle vise broder-solidariteten i densocialistiske lejr.Det var tydeligt for enhver, at der ikke varmange venlige følelser mellem broderfolkene –heller ikke på dette meget personlige plan i et lille,overfyldt fly.I virkelighedens verden var frustrationernemange og gensidige. Her i 10-året for krigensThomas Bo Pedersen har beskæftiget sig medVietnam som journalist, som diplomat ogerhvervsmand. Han er i dag administrerendedirektør for Mascot International Vietnam,en dansk-ejet arbejdstøjs-fabrik med 1.700ansatte i det nordlige Vietnam.wwwafslutning var udviklingsprocessen aldrig rigtigtkommet i gang. De østeuropæiske venner var somandre før dem forbandede over vietnamesernesevindelige insisteren på selv at træffe de afgørendebeslutninger uden indblanding.Gensidige frustrationerOm forfatterenthomasbopedersen.orgVietnameserne på deres side var også skuffede.Godt nok fik titusinder af vietnamesere sig noglepå den tid brugbare uddannelser på tekniske skolerog universiteter i Moskva, Østberlin, Prag ogBudapest. Men vietnameserne så også østblokkentage sig godt betalt for den broderlige bistand ikkebare med billig arbejdskraft, men også med råvarer,VietNamA J O U Rris og alt, hvad det forarmede Vietnam ellers kunnebyde til gengæld. Da russerne så samtidig krævedeflåde-rettigheder på den gamle amerikanske basei Cam Ranh Bay, ramte det Vietnam der, hvor detgjorde mest ondt.Frustrationerne blev krystalliseret i et svigendeøgenavn til de sovjetiske venner: ”Nguoi my khongco do la” – ”Amerikanere uden dollars”.”Hvordan skal de nogensinde får et land udaf det her,” tænkte jeg i flyvemaskinen, mens vikrydsede henover Laos, endnu et sønderbo<strong>mb</strong>etland i regionen efter USA’s meningsløse krig. Foroven på den militære fiasko havde USA stor succesmed at videreføre krigen med diplomatiske ogøkonomiske midler.Vietnam betalte en høj pris for den militæretilstedeværelse i Ca<strong>mb</strong>odja – straffen for opgøretmed Pol Pot’s Khmer Rouge var en total vestligblokade, som ramte hårdt, meget hårdt.Nogle kamin-passiarer i ugerne forinden medVietnams legendariske premierminister PhamVan Dong og udenrigsminister Nguyen Co Thachhavde kun bidraget til min forståelse med deresumådeligt venlige, men trætte irritation over endnuen vestlig journalist, der stillede alle de forkertespørgsmål. Jeg på min side fandt det ufatteligt,2 · 2012
Foto: Ole Johnny SørensenThomas Bo Pedersen bliver budt velkommen i 1985 i den gamle franske guvernørbolig afVietnams legendariske premierminister Pham Van Dong. Den gamle krigshelt havde storeproblemer med at lede et hidtil ukendt eksperiment i Vietnam: At opbygge et samfund i fredstidat de vietnamesiske militære sejrherrer havde sålidt begreb om at bygge et samfund op i voresforstand …Miraklet i VietnamEfter dette lange historiske tilløb stiller vi straks omtil det nye buldrende Vietnam, der med fuld ret harslået omverdenen med beundring. Siden Vietnammed afsæt i Doi Moi-processen (fra 1986) sadledeom og gradvist slap de 85 millioner vietnamesereløs i en slags markeds-økonomi, er landet somforvandlet. Vækstrater på 7-8% år ud og år ind,kun overgået af den store nabo mod Nord.Den tidligere massive fattigdom er reduceret sålangt ned, at det i det store hele kun er de etniskeminoriteter i randområderne, der stadig befindersig nede omkring FNs absolutte fattigdoms-grænse.Vel er der fortsat millioner af mennesker, som liggerlangt nede på den sociale skala, men alle er rykketopad.Millioner af nye arbejdspladser er skabt i denprivate sektor, og de udenlandske investorer errykket ind i stort tal.Ved årtusindskiftet var de udenlandske investeringerpå under 2 mia. USD. I 2009 satte de enforeløbig rekord med 66,7 mia. USD.I de senere år er det også væltet hertil medmagtens mænd og kvinder, der er alle er kommet forat se det vietnamesiske mirakel: Statschefer fra allelande af betydning, topchefer fra verdens størstekoncerner, Hollywood stjerner, rock’n roll-ikoner,sportsstjerner – listen er meget lang.Donorernes darlingVietnam er – også med rette – blevet kaldt ”donorernesdarling”. Den massive internationale bistandregnes for en af de store succes-historier blandtbistands-eksperter. Vietnam er blevet VORESVIETNAM i en helt anden venlig forstand,end Vietnam tidligere har oplevet omverdenensinteresse.Eller som den foreløbig længst overlevende dan-sker i det nordlige Vietnam, Eurocham’s formand,Preben Hjortlund ynder at sige det med et jyskglimt i øjet: ”For <strong>25</strong> år siden kunne Vietnam ikkegøre noget rigtigt i Vestens øjne. I dag kan de ikkegøre noget forkert.”Selv ærke konservative tænketanke som amerikanskeHeritage Foundation giver Vietnam megethøje karakterer for ’business freedom’ – nu på højdemed verdensgennemsnittet og langt foran Kina.Vietnam får også pæne ord med på vejen forde senere års spæde politiske liberalisering. Der eringen tegn på noget brud med kommunistpartietsmagt-monopol, og der bliver gjort kort proces iretten med bloggere og andre, der forsøger at skabedebat om mulighederne i et flerparti-system.Men det er ubestrideligt, at parlamentet harfået en reel rolle i den politiske proces. Ministre –inklusive premierminister Dung – bliver jævnligtgrillet af de ’folkevalgte’. Den vietnamesiske pressesætter i stigende grad fokus på korruption og magtmisbrug.<strong>Vietnamesisk</strong>e journalister siger nu medet grin: ”Tidligere var vores læber syet sammenmed ståltråd – nu har vi fået en lynlås i stedet, såsystemet kan lukke for os igen, hvis vi går for vidt.”Så ja - meget er forandret og det meste til detmeget bedre i de snart 30 år, som jeg har kendtVietnam. Også jeg bøjer mig i respekt for dettehårdt prøvede land, og ikke mindst for vietnameserneselv for deres kraftpræstation. De har omnogen fortjent den fremtid, som mange generationeraf deres forfædre kæmpede og døde for udenat efterlade andet end nye uafhængigheds-krige tilderes børn og børnebørn.Det store MENOg nu kommer så det meget store MEN – som ersagt ud fra en helt grundlæggende sympati medvietnameserne. I hele Vietnams udviklingsprocesgennem de sidste årtier har svagheds-tegnene værettydelige. Og der er også blevet talt om det i årevis:Den manglende konsistens i den socialøkonomisklivsvigtige reformproces, denudsigtsløse klamren sig til de store tabsgivendestatsejede virksomheder, manglende udvikling afnøgle-sektorer som uddannelse og sundhed, densystemiske korruption, de tikkende miljø-bo<strong>mb</strong>erunder både vand, land og by – listen er meget lang.Det bliver heller ikke bedre af, at den vietnamesiskeøkonomiske elite slår sig løs på et surrealistiskhøjt og meget synligt niveau:For ikke så længe siden overhørte jeg i HanoiClub en slående udveksling af indkøbs-tips, hvorto vietnamesiske kvinder diskuterede shoppingmulighederne.Foto: Chuck Den Palazzo ene fremviste en rødt indfarvetkrokodilleskinds-taske, køb på udsalg for DKK100.000 (ja hundrede tusind) hos Serrangano iLy Thai To-gaden, den anden havde udskiftet sitout-datede rolex ur med en ny model til dobbelte.Imens hundsede de utålmodigt med den svedendeHo Chi Minh's idealer er fortsat i hævd i det nye Vietnam,men de klassiske vietnamesiske værdier er under pres af udviklingenFoto: Thomas Bo Pedersen2 · 2012 VietNamA J O U RSide 5