60 år i arbejde for Flyvevåbnet - Flyvevåbnets Historiske Samling
60 år i arbejde for Flyvevåbnet - Flyvevåbnets Historiske Samling
60 år i arbejde for Flyvevåbnet - Flyvevåbnets Historiske Samling
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
22<br />
holde geværet i armene.<br />
Fysiske udfoldelser<br />
Rekruttens fysik skal bygges op. Det skete på flere<br />
måder. FORSK sørgede ganske grundigt <strong>for</strong>,<br />
at vores fysik blev bygget op. Der var fire metoder,<br />
som alle blev brugt flittigt: Marchture, løbeture,<br />
gymnastikken og endelig feltbanen. Når man<br />
hele sit liv har været en traumatisk oplevelse <strong>for</strong><br />
de stakkels gymnastiklærere, der på et par skoler<br />
- med ildhu, skal det siges - havde <strong>for</strong>søgt at lære<br />
en håbløs elev at slå kraftspring, springe over<br />
hest og andre sære gymnastiske gøremål, er der<br />
vel intet at sige til, at Flyvestation Karups enfant<br />
terrible på det gymnastiske område, fenrik Kranker,<br />
ret hurtigt blev bragt til samme niveau af traume<br />
efter at have oplevet undertegnedes ubehjælpsomme<br />
<strong>for</strong>søg i gymnastiksalen. Fenrikken<br />
var en rank, flot mand med bølget hår og en lille<br />
kommandostok af bambus. Han var det, mange<br />
mathelever opfattede som en plageånd. Når man<br />
havde iført sig det af Flyvevåbnet udleverede<br />
gymnastiktøj og Tretårn gummisko, så alle lige<br />
rædselsfulde ud. Stoffet var billigt, pas<strong>for</strong>men<br />
elendig og farverne gyselige. Så gik det ellers<br />
over stok og sten ind i gymnastiksalen under fenrik<br />
Krankers høje kommandoråb. Gik det ikke<br />
kvikt nok, så var fenrikken der med et velrettet rap<br />
af sin lille "kommandostok". Det kunne få selv undertegnede<br />
til at oppe sig. Efter således at have<br />
svedt en lille times tid med alle de kendte øvelser<br />
fra fjederhop på stedet til spring over hest og balancegang<br />
på bommen, <strong>for</strong> ikke at glemme baglæns<br />
opsving over bommen, så var det tid til at<br />
"bade". Når ”bade” er sat i gåseøjne, er det, <strong>for</strong>di<br />
der ikke var tale om bad, men afspuling i iskoldt<br />
vand. Afspulingen <strong>for</strong>egik i et djævelsk apparat,<br />
udtænkt af en rekruthader. Apparatet var en lang<br />
gang, som i midten havde en cementkegle ca. 50<br />
cm høj. Oven på keglen lå der et 2" vandrør, som<br />
der med få cm’s mellemrum var boret huller i.<br />
Samme rørkonstruktion fandtes nede ved gulvet i<br />
livhøjde og lidt over hovedhøjde. Alle hullerne var<br />
rettet således, at de ramte delinkventen alle steder<br />
på kroppen. Så blev der lukket op <strong>for</strong> det kolde<br />
vand. Alle ca. 50 mand stod, som Gud havde<br />
skabt dem, og så var det bare med, med skrævende<br />
ben på grund af cementkeglen, at komme<br />
igennem denne "Djævelens Dal" så hurtigt som<br />
muligt. Fenrik Krankers glæde over gymnastikkens<br />
velsignelser gjorde, at vi altid var sent på<br />
den, så badetiden blev <strong>for</strong>kortet til det mindst mulige.<br />
Det betød, at aftørring og påklædning <strong>for</strong>egik<br />
under høje råb fra vore befalingsmænd om, at vi<br />
havde travlt. Det kolde vand blev nødtørftigt tørret<br />
af. Halvvåde kom vi i uni<strong>for</strong>men og var klar til at<br />
træde an ude <strong>for</strong>an gymnastiksalen.<br />
En dag skete katastrofen. Jeg havde glemt<br />
mine Tretårn gummisko. Himlens sluser åbnede<br />
sig, og ild og svovl i <strong>for</strong>m af fenrikkens ordflom<br />
flød ned over staklen. "De får præcis ti minutter til<br />
at hente de gummisko", lød ordren. Gode råd var<br />
dyre; hvad ville der ske, hvis det ikke blev nået.<br />
Turen hjem til FORSK var på ca. tre kilometer.<br />
Ingen havde endnu klaret seks kilometer på ti minutter,<br />
til fods vel at mærke. For anden gang denne<br />
<strong>for</strong>middag åbnede himlen sig. Denne gang<br />
kom åbenbaringen i <strong>for</strong>m af en chauffør fra kost<strong>for</strong>plejningen.<br />
Han blev sat ind i den prekære situation.<br />
Også han havde klare erindringer om fenrik<br />
Kranker, så han sagde: "Hop ind, vi når det!" Turen<br />
til FORSK og tilbage blev gjort på rekordtid,<br />
og da de ti minutter var udløbet, kunne undertegnede<br />
melde sig tilbage til en noget overrasket fenrik,<br />
der bestemt ikke syntes om, at den af ham<br />
indgåede aftale var overholdt. Og det uden at delinkventen<br />
havde fået sved på panden. Det affødte<br />
naturligvis en ny skideballe <strong>for</strong> at have snydt og<br />
i øvrigt være alt det, der gjorde fenrikkers liv uudholdeligt.<br />
Det var en dejlig oplevelse.<br />
Omme bag gymnastiksalen lå feltbanen. Her<br />
var det oversergent Sørensen, der "opmuntrede"<br />
os, når vi fræsede hen over <strong>for</strong>hindringerne. Meningen<br />
med det, vi lavede, var mere indlysende<br />
end det, der <strong>for</strong>egik i gymnastiksalen, men der<strong>for</strong><br />
ikke mindre anstrengende. Selvfølgelig gik der<br />
"sport" i at komme først igennem feltbanen. Det<br />
lykkedes aldrig <strong>for</strong> undertegnede at komme først,<br />
men altid at komme igennem. Her øvede vi også<br />
kast med håndgranater mod døre og vinduer og<br />
meget andet; det havde dog en mening. Ind imellem<br />
<strong>for</strong>etog vi en øvelse der hed "Harehop". Det<br />
<strong>for</strong>egik i løst sand med geværet liggende over<br />
nakken. Vi fik at vide, at det skulle være godt <strong>for</strong><br />
lårmusklerne, jo-tak, det kunne i hvert fald mærkes<br />
i kroppen bagefter.<br />
Skydebanen<br />
Der blev marcheret en del på FORSK. Transport<br />
med lastbiler fandt så at sige aldrig sted. Skulle<br />
man på skydebanen, som lå ude i flyvestationens<br />
nordvestlige hjørne, ja, så var det den naturligste<br />
ting af verden, at vi skulle marchere derud. Det vil<br />
sige, når fenrik Lund stod <strong>for</strong> marchen derud, så<br />
<strong>for</strong>egik det i løb. Ganske vist var afstanden til skydebanen<br />
kun knap fire kilometer. Men det kunne<br />
fenrikkens hørelse ændre dramatisk på. Det skete<br />
jævnligt, at han hørte, at vi "tabte trittet". Når den<br />
slags uhyrligheder sker i et velordnet <strong>for</strong>svar, er<br />
der kun et at gøre: "Svingning til venstre og til<br />
venstre" og tilbage <strong>for</strong> at hente trittet dér, hvor det<br />
blev tabt. Med en rimelig høj puls nåede vi frem til<br />
skydebanen. Nu skulle det vise sig, om alle øvelserne<br />
med sigtekasserne nede på Store Plads<br />
havde båret frugt, og om øvelserne i våbenbetjening<br />
sad, hvor de skulle. Lige pludselig var det<br />
alvor; det var ikke længere øvelsespatroner, der<br />
blev puttet i kammeret. Den første skydning <strong>for</strong>e-