Specialet kan downloades her (pdf-fil 1MB). - Høreforeningen
Specialet kan downloades her (pdf-fil 1MB). - Høreforeningen
Specialet kan downloades her (pdf-fil 1MB). - Høreforeningen
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
D E T H U M A N I S T I S K E F A K U L T E T<br />
K Ø B E N H A V N S U N I V E R S I T E T<br />
Kandidatspeciale<br />
Alene i en hørende verden<br />
- En kvalitativ undersøgelse af kronisk ensomhed og social<br />
isolation blandt personer i den erhvervsaktive alder, som lever<br />
med en hørenedsættelse. Herunder hvordan deltagelse i<br />
Høreforeningens netværksgrupper <strong>kan</strong> afhjælpe disse følelser.<br />
Maria Vestergaard Bolinius<br />
Københavns Universitet<br />
Institut for Nordiske Studier og Sprogvidenskab<br />
August 2012<br />
Vejleder: Susanne Steen Nemholt
Specialeafhandling<br />
Institutnavn:<br />
Institut for Nordiske Studier og Sprogvidenskab<br />
Name of department:<br />
Department of Scandinavian Studies and Linguistics<br />
Forfatter:<br />
Maria Vestergaard Bolinius<br />
Titel:<br />
Alene i en hørende verden - En kvalitativ undersøgelse af kronisk<br />
ensomhed og social isolation blandt personer i den erhvervsaktive alder,<br />
som lever med en hørenedsættelse. Herunder hvordan af deltagelse i<br />
Høreforeningens netværksgrupper <strong>kan</strong> afhjælpe disse følelser.<br />
Title:<br />
Alone in a hearing world - A qualitative study of chronic loneliness and<br />
social isolation among hearing impaired people in the working age<br />
population. Including how participation in network groups, offered by<br />
The Danish Association of the Hard of Hearing, can remediate these<br />
feelings.<br />
Vejleder:<br />
Cand. mag. Susanne Steen Nemholt<br />
Afleveret den: 30. august 2012<br />
Antal tegn: 234.876<br />
2
Indholdsfortegnelse<br />
1. Indledning.................................................................................................................................... 6<br />
2. Videnskabsteoretiske overvejelser............................................................................................ 10<br />
2.1 Forforståelse.......................................................................................................... 10<br />
2.2 Socialkonstruktivisme........................................................................................... 10<br />
2.3 Fænomenologi....................................................................................................... 11<br />
2.4 Hermeneutik.......................................................................................................... 12<br />
2.5 Opsamling af videnskabsteoretiske overvejelser................................................... 12<br />
3. Metode......................................................................................................................................... 14<br />
3.1 Reliabilitet, validitet og reproducerbarhed............................................................ 15<br />
3.2 Udvælgelse af respondenter................................................................................... 16<br />
3.3 Rekruttering af respondenter................................................................................. 17<br />
3.4 Individuelle interviews.......................................................................................... 18<br />
3.5 Fokusgruppeinterview........................................................................................... 22<br />
3.6 Transskription........................................................................................................ 23<br />
3.7 Kodning, kategorisering og begrebsliggørelse...................................................... 24<br />
3.8 Litteratursøgning.................................................................................................... 26<br />
4. Teoretisk baggrund.................................................................................................................... 28<br />
4.1 Eksisterende undersøgelser.................................................................................... 28<br />
4.1.1 Undersøgelsen af Grimby & Ringdal (2000)................................ 29<br />
4.1.2 Undersøgelsen af Tambs (2004)................................................... 29<br />
4.1.3 Undersøgelsen af Hawthorne (2008)............................................ 30<br />
4.1.4 Undersøgelsen af Nachtengaal et al. (2009)................................. 30<br />
4.1.5 Opsamling af eksisterende undersøgelser..................................... 31<br />
4.2 Erkendelsen af- og livet med en hørenedsættelse.................................................. 31<br />
4.2.1 Tre niveauer til generel opfattelse af hørelse................................ 32<br />
4.2.2 Stigmatisering............................................................................... 33<br />
4.3 Ensomhed & isolation............................................................................................ 36<br />
4.3.1 Introduktion................................................................................... 36<br />
4.3.2 Hvorfor undersøge ensomhed & isolation.................................. 36<br />
3
4.4 Ensomhed.............................................................................................................. 37<br />
4.4.1 Ensomhedens onde cirkel............................................................. 37<br />
4.4.2 Generelt om ensomhed................................................................. 38<br />
4.4.3 Teoretiske indgangsvinkler til ensomhed..................................... 40<br />
4.3.3.1 Perlman & Peplaus 8 teoretiske kategorier.......... 41<br />
4.4.4 Nyere teoretiske indgangsvinkler til ensomhed............................ 43<br />
4.5 Social isolation....................................................................................................... 45<br />
4.5.1 The network approach................................................................... 45<br />
4.6 Livskvalitet............................................................................................................ 48<br />
4.7 Coping.................................................................................................................... 50<br />
4.7.1 Mestring........................................................................................ 50<br />
4.7.2 Coping ifølge Lazarus................................................................... 51<br />
4.7.3 Primær og sekundær vurdering..................................................... 52<br />
4.7.4 Problem-fokuseret og emotions-fokuseret coping........................ 53<br />
4.7.5 Undersøgelsen af Hallberg & Carlsson (1991)............................. 54<br />
4.7.6 Valg af copingstrategi................................................................... 55<br />
4.8 Netværksgrupper/Gruppeterapi/Selvhjælpsgrupper.............................................. 56<br />
4.8.1 Traditionelle terapi- og selvhjælpsgrupper................................... 57<br />
4.8.2 Hvordan adskiller Høreforeningens netværksgrupper fra<br />
traditionelle terapi- og selvhjælpsgrupper............................................ 57<br />
4.8.3 Faktorerne for gruppeterapi.......................................................... 58<br />
4.8.4 Gruppeterapi for personer med nedsat hørelse............................. 60<br />
4.9 Sociale sammenhænge........................................................................................... 62<br />
5. Empiri og analyse....................................................................................................................... 64<br />
5.1 Ensomhed.............................................................................................................. 64<br />
5.1.1 Analyse af ensomhed.................................................................... 76<br />
5.2 Isolation................................................................................................................. 78<br />
5.2.1 Analyse af isolation....................................................................... 84<br />
5.3 Livskvalitet............................................................................................................ 86<br />
5.3.1 Analyse af livskvalitet................................................................... 89<br />
5.4 Coping.................................................................................................................... 90<br />
5.4.1 Analyse af coping......................................................................... 95<br />
4
5.5 Netværksgruppe/gruppeterapi/selvhjælpsgruppe.................................................. 96<br />
5.5.1 Analyse af Netværksgruppe/gruppeterapi/selvhjælpsgruppe..... 109<br />
6. Diskussion................................................................................................................................. 112<br />
6.1 Evaluering af undersøgelsen............................................................................... 114<br />
7. Konklusion................................................................................................................................ 118<br />
8. Abstract..................................................................................................................................... 120<br />
9. Litteratur................................................................................................................................... 121<br />
10. Bilagsmappe<br />
Jeg vil gerne takke en række personer, som har haft afgørende betydning for udformningen af dette<br />
speciale;<br />
Først og fremmest tak til respondenterne for jeres velvilje og åbenhed overfor at være en del af min<br />
undersøgelse. Var det ikke for jer, havde jeg ikke haft mulighed for at udforme dette speciale.<br />
Herudover skal der lyde en stor tak til Høreforeningen, som var så venlige at tildele mig en<br />
kontorplads i deres sekretariat, hvorfra jeg kunne forme mit speciale.<br />
- I særdeleshed tak til netværkskoordinator Joan Klindt Høy, som har hjulpet mig med at finde<br />
respondenter og <strong>her</strong>udover stået til rådighed med svar på spørgsmål om netværksgrupperne. Dit<br />
overskud har været en stor inspirationskilde, og jeg har været utrolig glad for at dele kontor med<br />
dig.<br />
Tak til min vejleder Susanne Nemholt. Jeg sætter stor pris på din tid og din entusiasme omkring mit<br />
emne.<br />
5
1. Indledning<br />
I artiklen ”The Association Between Hearing Status and Psycosocial Health Before the Age of 70<br />
Years: Results From an Internet-based National Survey on Hearing” (Nachtegaal et al., 2009) blev<br />
motivationen for undersøgelsen, som artiklen er baseret på, defineret på følgende måde:<br />
”T<strong>her</strong>e is a substantial lack of knowledge of the impact of reduced hearing on<br />
psycosocial functioning in adults younger than 70 yr.”<br />
(Nachtegaal et al., 2009, p. 302) 1<br />
Seks år tidligere, i 2003, blev det anslået, at omkring 11% af den danske befolkning i den<br />
erhvervsaktive alder (18-65 år) oplever problemer med hørelsen i en sådan grad, at de har<br />
vanskeligt ved at følge med i en samtale, når flere personer er samlet (Clausen, 2003). Der findes<br />
ikke nogen nyere danske opgørelser, men Nachtegaal et al. (2009) nævner, at udenlandske tal af<br />
nyere dato anslår, at op til 10-20% af personer mellem 18 og 70 år på verdensplan har<br />
hørevanskeligheder, og dermed omhandler den manglende viden, som Nachtegaal et al. (2009)<br />
fremhæver, en anseelig gruppe mennesker.<br />
Idet mennesker biologisk set behøver en tryg, social ramme for at fungere og eksistere, former vi<br />
per definition organisationer, som strækker sig ud over det individuelle niveau (Hawkley &<br />
Cacioppo, 2010; Cacioppo et al., 2011). For gruppen af mennesker som er i den erhvervsaktive<br />
alder, nedsat hørelse eller ej, er det i højere grad en nødvendighed at indgå i det sociale samfund,<br />
end det er tilfældet for den ældre del af befolkningen. Personerne i denne gruppe har behov for at<br />
være en del af studieverdenen, arbejdsmarkedet og det sociale liv, som foregår <strong>her</strong>. Herudover er<br />
mange personer i denne aldersgruppe en del af børnefamilier, hvilket stiller yderligere krav til<br />
kommunikation. Blandt andet på baggrund af dette <strong>kan</strong> der hos mennesker i den erhvervsaktive<br />
alder, som lever med en hørenedsættelse opstå psykosociale konsekvenser. Hørenedsættelsen<br />
risikerer at skabe en barriere i forhold til socialt samvær i nutidens moderne samfund - et samfund,<br />
hvor formidling og kommunikation er i højsædet (Tornhøj Christensen, 2006). Ofte observerede<br />
psykosociale konsekvenser af nedsat kommunikationsevne er social isolation, ensomhed,<br />
tilbagetrækning og depression (Stephens & Kramer, 2010).<br />
1 Undersøgelsen vil blive nærmere præsenteret senere.<br />
6
Da jeg på Audiologopædistudiet deltog i faget Pædagogisk Audiologi, vaktes min interesse for de<br />
psykologiske aspekter af nedsat hørelse. Jeg mener, at dette er en vigtig del af det audiologopædiske<br />
arbejde med klienter, som har nedsat hørelse, idet den sociale og følelsesmæssige funktion <strong>kan</strong><br />
blive negativt påvirket af at leve med en hørenedsættelse (Nachtegaal et al., 2009). Som<br />
audiologopæd bør man beskæftige sig med alle aspekter af et kommunikationshandicap <strong>her</strong>under<br />
også de psykologiske. Man bør dermed se på hele individet ud fra et hollistisk menneskesyn. Dette<br />
indebærer, at man er opmærksom på, at vedkommende muligvis kæmper med faktorer, som er<br />
forbundet med hørevanskelighederne, men som ikke drejer sig konkret om selve hørenedsættelsen.<br />
Som tilbud til personer med en hørenedsættelse findes Høreforeningens netværksgrupper, som blev<br />
iværksat i marts 2007 under navnet "Projekt Netværk". Man benytter dog ikke dette navn længere.<br />
Siden er der blevet dannet omkring 100 netværksgrupper på landsplan. Tidligere var<br />
netværksgrupperne et tilbud til alle Høreforeningens medlemmer, men i dag omfatter tilbuddet ikke<br />
længere pensionister. En netværksgruppe består af tre til ni personer.<br />
Min interesse for netværksgrupperne er opstået under mit arbejde som frivillig netværkskoordinator<br />
i Høreforeningen.<br />
Fra Høreforeningens side lægges der stor vægt på sammensætningen af grupperne, og derfor <strong>kan</strong><br />
sammensætningen godt være en længerevarende proces. Al korrespondance vedrørende grupperne<br />
foregår elektronisk, via mail. For at have det bedste grundlag at danne grupperne udfra opfordres de<br />
mulige gruppemedlemmer til at beskrive sig selv og deres hørenedsættelse. Disse beskrivelser<br />
sendes i anonymiseret form til de øvrige mulige gruppemedlemmer. Tanken bag metoden er, at hvis<br />
deltagerne i gruppen <strong>kan</strong> identificere sig med hinanden og hinandens situation, er der øget<br />
sandsynlighed for, at deltagerne får udbytte af deltagelse samt, at gruppen kommer til at fungere<br />
længe. Efter det første netværksgruppemøde, opfordres gruppedeltagerne til at sende mails tilbage<br />
til netværkskoordinatoren, hvor de fortæller, om de stadig ønsker at indgå som en del af gruppen.<br />
Herefter fungerer grupperne på egen hånd.<br />
På baggrund af det grundige arbejde med sammensætning er Høreforeningens netværksgrupper et<br />
unikt koncept, og hidtil har der kun været foretaget to undersøgelser om emnet; en undersøgelse<br />
gemmenført i 2008 2 af Høreforeningen selv og en undersøgelse foretaget i 2009 af Rådgivende<br />
2 Det var ikke muligt at uddrage nogle statistiske analyser på data i undersøgelsen fra 2008 grundet<br />
indsamlingsmetoden. Deltagerne svarede på spørgeskema via mail og svarene blev optalt manuelt.<br />
7
Sociologer. Den sidste blev iværksat på Høreforeningens initiativ, og var en spørgeskema- og<br />
interviewundersøgelse om udbyttet af deltagelsen i Høreforeningens netværksgrupper. I alt deltog<br />
155 personer, som var en del af en netværksgruppe. Formålet med undersøgelsen var ”at<br />
dokumentere Projekt Netværks metode med henblik på optimering af arbejdsgange samt<br />
videreformidling af metoden til inspiration for andre” (Rådgivende Sociologer, 2009, p. 3).<br />
De positive resultater af denne undersøgelse vakte en yderligere interesse for emnet hos mig; den<br />
viste, at der i netværksgrupperne er en høj grad af fortrolighed blandt deltagerne. En deltager<br />
fortæller, at de i netværksgruppen”fortæller hinanden ting, som vi ikke engang fortæller til vores<br />
ægtefæller” (Rådgivende Sociologer, 2009, p. 26). Herudover kom det frem, at der er en generel<br />
grad af tilfredshed med deltagelse i netværksgrupperne; 45% svarede at de i høj grad var tilfredse,<br />
imens 42% svarede, at de i nogen grad var tilfredse. 10% svarede i mindre grad, imens 4% svarede,<br />
at deltagelse slet ikke levede op til forventningerne. De uddybende svar viste, at de mest negative<br />
vurderinger primært omhandlede manglende kemi, gruppestørrelse eller ustabilitet i gruppen samt<br />
manglende ansvarsfølelse overfor gruppen (Rådgivende Sociologer, 2009). Foruden disse resultater<br />
viste undersøgelsen, at deltagerne i netværksgrupper både opnår et teknisk og personligt udbytte.<br />
Som nævnt i indledningen af dette afsnit, er der en anseelig gruppe mennesker, som er i risiko for at<br />
udvikle psykosociale konsekvenser som følge af deres hørevanskeligheder, men til trods <strong>her</strong>for er<br />
området ikke veludforsket. Min interesse for området kombineret med min interesse for<br />
Høreforeningens netværksgrupper har motiveret mig til at foretage en undersøgelse af emnet.<br />
Med dette speciale ønsker jeg ud fra en teoretisk baseret, kvalitativ metode at belyse fænomenerne<br />
ensomhed og social isolation som konsekvens af en hørenedsættelse. Knudsen et al. understreger, at<br />
ny viden omkring livet med en specifik helbredstilstand, i dette tilfælde nedsat hørelse, <strong>kan</strong><br />
medvirke til en forbedring af sundhedsplejen (Knudsen et al., 2012). Det er mit ønske, at dette<br />
speciale vil bidrage med ny viden til fagfolk, som beskæftiger sig med gruppen af personer med<br />
hørevanskeligheder og dermed medvirke til en optimering af den rådgivning og behandling, som<br />
tilbydes personer med en hørenedsættelse. Jeg ønsker at belyse, hvordan deltagelse i<br />
Høreforeningens netværksgrupper <strong>kan</strong> fungere som afhjælpende faktor på følelsen af ensomhed og<br />
isolation. Viser sig, at netværksgrupperne fungerer som en afhjælpende faktor på disse følelser, vil<br />
det være oplagt, at viden om tilbuddet bliver endnu mere udbredt, end det er tilfældet i dag.<br />
8
Netop fordi Høreforeningens Netværksgrupper er et tilbud, som fører personer med nedsat hørelse<br />
sammen i et fællesskab, er det min hypotese, at grupperne <strong>kan</strong> fungere som en afhjælpende faktor<br />
for kronisk ensomhed og social isolation.<br />
Herudover havde jeg følgende hypoteser, forinden jeg påbegyndte min undersøgelse:<br />
- At mennesker i den erhvervsaktive alder, som lever med en hørenedsættelse vil opleve en<br />
kronisk følelse af ensomhed og social isolation.<br />
- At det blandt andet er følelsen af ensomhed, som motiverer til at søge en netværksgruppe.<br />
- At de oplever, at hørenedsættelsen har en negativ effekt på deres livskvalitet.<br />
- At der er noget, som de fravælger på baggrund af deres hørenedsættelse.<br />
- At de har en forholdsvis lille social omgangskreds.<br />
Jeg ønsker at undersøge hypoteserne ud fra følgende problemstilling:<br />
Hvorledes kommer kronisk ensomhed og social isolation til udtryk hos personer i den<br />
erhvervsaktive alder, som lever med en hørenedsættelse Hvordan <strong>kan</strong> deltagelse i<br />
Høreforeningens netværksgrupper benyttes som redskab til at afhjælpe følelsen, såfremt den er<br />
til stede<br />
Følgende underspørgsmål er relevante <strong>her</strong>for:<br />
- Hvad vil det sige at leve med en hørenedsættelse og hvordan griber dette ind i et menneskes<br />
liv <strong>her</strong>under livskvaliteten<br />
- Hvilke teoretiske tilgange findes der til ensomhed og social isolation<br />
- Hvad fortæller eksisterende undersøgelser om ensomhed og social isolation blandt personer<br />
i den erhvervsaktive alder, som lever med en hørenedsættelse<br />
- Hvad <strong>kan</strong> man bruge en netværksgruppe til<br />
- Kan en netværksgruppe benyttes som coping-redskab<br />
9
2. Videnskabsteoretiske overvejelser<br />
I disse afsnit vil jeg redegøre for min videnskabsteoretiske forforståelse, som er den grundlæggende<br />
tilgang til min analytiske erkendelse og vidensproduktion. Dette gør jeg for at synliggøre, hvilken<br />
forståelsesramme og tilgang, der ligger til grund for specialet og dermed give læseren mulighed for<br />
at forholde sig til alle elementer i min tolkning.<br />
2.1 Forforståelse<br />
Søren Kjørup forklarer, at Hans-Georg Gardamer står bag udtrykket forforståelse (Kjørup, 1996).<br />
Forforståelse er fænomenet om, at enhver forståelse har sit udgangspunkt i en tidligere forståelse.<br />
Forforståelse <strong>kan</strong> have karakter af fordomme men ikke nødvendigvis i en negativ betydning. I følge<br />
Kjørup (1996) mener Gardamer, at et krav om, at man skal rense sig helt for fordomme, når man<br />
beskæftiger sig med et nyt emne, er en helt forfejlet opfattelse. Uden fordomme vil der ikke være<br />
nogen forståelse. Fordommene udtrykker forankringen i vores familiære, faglige og kulturelle<br />
baggrund, og disse skal naturligvis medtænkes, når vi vil forstå noget nyt (Kjørup, 1996). Dermed<br />
er det ikke optimalt og ej heller muligt at sætte sin forforståelse i parentes, når der er noget, man<br />
ønsker at undersøge.<br />
Problemstillingen i dette speciale lægger op til en beskrivende, fortolkningsvidenskabelig tilgang,<br />
og specialets videnskabsteoretiske forforståelse er socialkonstruktivisme, fænomenologi og<br />
<strong>her</strong>meneutik. Foruden disse beror min forforståelse ligeledes på et teoretisk grundlag, som<br />
udspringer af viden og erfaring fra min audiologopædiske baggrund. Min forforståelse vil<br />
uundgåeligt påvirke mit valg af og optik på projektets indhold, udformning og teori.<br />
2.2 Socialkonstruktivisme<br />
Ifølge socialkonstruktivismen skal al menneskelig erkendelse og videnskabelig teori forstås som<br />
værende social konstrueret (Collin, 2003) og <strong>her</strong>udover opstået på baggrund af interaktion,<br />
<strong>her</strong>under sprog, viden og kultur (Czernik & Steinmeyer, 1974). Der findes ikke en endegyldig<br />
sandhed eller mening; sandheden dannes, som den opleves af mennesker i deres dagligdag, gennem<br />
sociale processer, som dermed udgør den sociale virkelighed (Collin, 2003).<br />
Den socialkonstruktivistiske tankegang vil uundgåeligt have nogle konsekvenser for<br />
forskningsprocessen og forskerens rolle, idet forskeren også selv vil være præget af sin egen<br />
10
kulturelle og sociale kontekst. Som Audiologopædistuderende er min videnskabsteoretiske<br />
indgangsvinkel samt sociale og faglige virkelighed opstået på baggrund af det faglige og<br />
videnskabelige miljø, som jeg bevæger mig i. Dette vil have konsekvenser for, hvordan jeg vil<br />
anskue, forstå og analysere resultaterne i min undersøgelse samt hvilken litteratur, jeg vælger at<br />
belyse min problemstilling ud fra.<br />
Min forskningsmæssige tilgang er altså præget af socialkonstruktivismen, og jeg mener, i tråd med<br />
denne, ikke at man <strong>kan</strong> tale om endegyldige sandheder men snarere en analyse af forskellige sociale<br />
faktorer og fænomener i menneskers liv. Det er netop sådan en analyse, jeg ønsker at foretage på<br />
baggrund af min undersøgelse.<br />
2.3 Fænomenologi<br />
Fænomenologien, som den bliver anskuet af Edmund Husserl (Wahlgren et al., 1999), koncentrerer<br />
sig direkte om fænomenerne, som er de konkrete, menneskelige oplevelser og erfaringer fra<br />
livsverdenen. Med indeværende undersøgelse er det netop min hensigt at søge viden om konkrete,<br />
menneskelige erfaringer omkring oplevelsen af ensomhed, isolation og deltagelse i netværksgrupper<br />
blandt personer med nedsat hørelse. Spørgsmålet om, hvad der ligger bag fænomenerne, bliver sat i<br />
parentes sammen med forudindtagede meninger om dette forhold (Kjørup, 1996). Dermed er det<br />
vigtigt, at jeg er bevidst om min forforståelse, således at denne ikke kommer til at stå i vejen for,<br />
hvad jeg finder frem til, når jeg studerer fænomenerne. Fænomenologien koncentrerer sig om<br />
menneskelig opførsel ud fra menneskets egen forståelsesramme af deres verdensbillede. For<br />
forskeren er formen af virkeligheden sådan, som mennesker oplever den (Flyvbjerg, 1988).<br />
Ifølge fænomenologien bør man tilbageholde sit teoretiske fortolknings- og forklaringsarbejde,<br />
indtil man har etableret en fænomenologisk beskrivelse af erfaringerne (Wahlgren et al., 1999). Dog<br />
skal det nævnes, at dette må opfattes som et ideal; man tolker hele tiden, og derfor er det umuligt at<br />
gøre sig helt fri af sin egen forforståelse under iagttagelses- og beskrivelsesfasen. Men det er<br />
vigtigt, at man er opmærksom på ikke at lade sig farve af sin forforståelse, når man studerer og<br />
beskriver fænomener i menneskers liv (Kjørup, 1996). Defor var jeg opmærksom på at holde mig så<br />
neutral som muligt under mine interviews og den efterfølgende beskrivelse af disse.<br />
11
2.4 Hermeneutik<br />
På baggrund af den fænomenologiske beskrivelse bevæger man sig videre til at foretage en analyse<br />
af fænomenerne. Denne analyse <strong>kan</strong> foretages ud fra en <strong>her</strong>meneutisk ramme, hvori al forståelse er<br />
et resultat af fortolkning. Som en del af den <strong>her</strong>meneutikken eksisterer den <strong>her</strong>meneutiske cirkel,<br />
som er princippet om, at en tekst eller et menneskes ytringer må forstås som led i helheden, imens<br />
helheden ikke <strong>kan</strong> forstås på anden måde end ud fra delene (Wahlgren et al., 1999). Når man ønsker<br />
at foretage en analyse, skal man dermed både redegøre for enkelte dele og for helheden (Kjørup,<br />
1996).<br />
Kjørup (1996) fremhæver Gardamers forklaring om, at hvis man skal forstå en person og dennes<br />
udsagn gennem dialog, skal man forsøge at sætte sig ind i den anden persons forståelseshorisont.<br />
Forståelseshorisonten udspringer af de erfaringer, man gør sig i livet, og indbefatter forforståelser<br />
og livserfaringer. Dette vil sige, at alt, hvad mennesker forstår, forstås i forhold til den horisont af<br />
forventninger eller fordomme, som er opbygget gennem erfaringen og lagret i forståelseshorisonten.<br />
Når mennesker mødes, må deres forståelseshorisonter inkorporeres. Dette kaldes<br />
horisontsammensmeltning. Hermed skal ikke forstås, at man overgiver sig til den andens<br />
forståelseshorisont, men snarere at man tager den andens synspunkt og horisonten, som det<br />
udspringer af, alvorligt, samt at man vurderer og tager stilling <strong>her</strong>til. Denne vurdering og<br />
stillingtagen faciliteres af, at man holder sin egen horisont åben og dermed ikke insisterer på at<br />
besidde det endegyldige perspektiv. Man skal acceptere, at personen, som man sidder overfor,<br />
muligvis siger noget som er sandt, og huske at denne sandhed udspringer af vedkommendes<br />
forforståelse (Kjørup, 1996).<br />
2.5 Opsamling af videnskabsteoretisk forforståelse<br />
På baggrund af min socialkonstruktivistiske baggrund, ønsker jeg i denne fremstilling at analysere<br />
fænomener. Ved hjælp af analysen, sammenholdt med den relevante teori, vil jeg søge svar på min<br />
problemformulering og dermed forhåbentlig fremkomme med ny vide omkring emnet. Mit ønske er<br />
ikke at fremkomme med en absolut sandhed men derimod at berette om den virkelighed, hvori<br />
interviewpersonerne lever; en virkelighed som muligvis indebærer en følelse af kronisk ensomhed<br />
og social isolation.<br />
Jeg vil arbejde ud fra en fænomenologisk ramme og tage udgangspunkt i respondenternes egne<br />
beretninger om den virkelighed, som de lever i. I min analyse vil jeg have princippet om den<br />
12
<strong>her</strong>meneutiske cirkel for øje og være opmærksom på sammenhængen mellem del og helhed i<br />
respondenternes beretninger. Som før nævnt er det ifølge <strong>her</strong>meneutikken vigtigt at være åben<br />
overfor andre indgangsvinkler end sine egne, og jeg vil derfor i min undersøgelse indgå i en<br />
horisontsammensmeltning med respondenterne og holde min vurdering og stillingtagen i tråd med<br />
denne.<br />
13
3. Metode<br />
I dette afsnit vil jeg forklare, hvordan jeg gennemførte min undersøgelse, hvordan jeg bearbejdede<br />
det indsamlede datamateriale og hvordan jeg fandt frem til den relevante litteratur.<br />
Formålet med indeværende undersøgelse er at skabe empirisk information ved at afdække en række<br />
hypoteser omkring oplevelsen af ensomhed og isolation blandt personer, som lever med en<br />
hørenedsættelse samt hypoteser om effekten af at deltage i en netværksgruppe for personer med en<br />
hørenedsættelse. Undersøgelsen er altså hypoteseafprøvende (Kvale, 2004).<br />
I kombination med min videnskabsteoretiske og teoretiske forforståelse, som danner grundlaget for<br />
min forståelse af fænomenerne ensomhed og isolation, vil jeg benytte en induktiv drevet kvalitativ<br />
metode; jeg vil tage udgangspunkt i mine respondenter og lade begreber, beskrivelser, teori og<br />
analyse vokse ud af deres svar. Min metode vil dog have et deduktivt islæt, idet jeg mener, at man<br />
er nødt til at besidde en vis forhåndsviden omkring undersøgelsens genstandsområde forud for sin<br />
empiriindsamling (Flyvbjerg, 1988).<br />
For at søge svar på min problemstilling er det er givet, at jeg interviewer personer med en<br />
hørenedsættelse, som er del af en netværksgruppe og hører deres beretninger om livet med en<br />
hørenedsættelse og fænomenerne ensomhed og isolation.<br />
Knudsen et al. (2012) understreger, at kvalitativ forskning ofte har været benyttet i audiologisk<br />
forskning, og at metoden har hjulpet til at opnå viden blandt andet om effekten af en<br />
hørenedsættelse på interpersonelle og psykosociale faktorer. Jeg har valgt at kombinere to<br />
interviewformer. Indledende har jeg foretaget en række individuelle interviews, og <strong>her</strong>efter foretog<br />
jeg et semi-struktureret fokusgruppeinterview.<br />
I rollen som undersøger <strong>kan</strong> man have hypoteser om, at nogle aspekter af det at leve med en<br />
hørenedsættelse er afgørende, imens analysen af datamaterialet <strong>kan</strong> vise, at aspekterne i<br />
virkeligheden kun har en lille betydning for respondenterne. I modsætning til dette <strong>kan</strong> emner, som<br />
indledningsvis ikke anses som betydningsfulde og derfor ikke er blevet inddragede, udspringe af<br />
datamaterialet (Knudsen et al. 2012). Fordelen ved åbent undersøgelsesdesign er, at det <strong>kan</strong> give en<br />
dybere forståelse for de erfaringer og oplevelser, som er relevante for respondenterne i dette tilfælde<br />
personer med en hørenedsættelse.<br />
14
Til undersøgelsen udvilkede jeg min egen interviewguide. Det er muligt at måle graden af<br />
ensomhed ved hjælp af The UCLA Loneliness Scale (Russell, 1996). Resultatet af denne måling<br />
fortæller dog ikke noget om baggrunden for følelsen af ensomhed, idet man udelukkende måler<br />
graden af ensomhed. Benyttede man The UCLA Loneliness Scale i vurderingen af graden af<br />
ensomhed hos en person med en hørenedsættelse, ville resultatet ikke fortælle noget om, hvorvidt<br />
ensomheden er opstået som en konsekvens af den nedsatte hørelse. Jeg har derfor valgt ikke at<br />
benytte denne skala.<br />
3.1 Reliabilitet, validitet og reproducerbarhed<br />
Når man foretager en hypoteseafprøvning ved hjælp af kvalitative interviews, beskæftiger man sig i<br />
bearbejdningen af datamaterialet med analyse af subjektive udsagn og opfattelser. Disse udsagn og<br />
opfattelser er størrelser, som ikke let lader sig vurdere. Under forskning er det nødvendigt løbende<br />
at være opmærksom på gyldigheden af den viden, de analyser og de argumenter, som man<br />
producerer. Dette gøres bedst ved at forholde sig til undersøgelsens validitet, reliabilitet og<br />
reproducerbarhed, som er kriterier for god undersøgelsespraksis og vurdering af<br />
undersøgelsesresultater (Halkier, 2008).<br />
Det er mit ønske, at dette speciale skal være en sammenhængende fremstilling, og jeg ønsker at<br />
være eksplicit omkring mine valg, mine fravalg, min fremgangsmåde og min bearbejdning, således<br />
at samtlige procedurer bliver tydeliggjort for læseren, som dermed frit <strong>kan</strong> vurdere reliabiliteten af<br />
mit arbejde. Reliabilitet er nemlig pålidelighed i gennemførslen af produktion og bearbejdning af<br />
empirisk data (Halkier, 2008). Når dataindsamling foretages ved hjælp af interviews, er det<br />
nødvendigt både som undersøger og som læser at være opmærksom på risikoen for, at respondenten<br />
bliver påvirket af intervieweren. På baggrund af dette, har jeg været opmærksom på i så stort<br />
omfang som muligt at undlade at stille ledende spørgsmål. Dog er der en hårfin grænse, når det<br />
kommer til ledende spørgsmål; Kvale (2004) understreger nemlig, at ledende spørgsmål også er et<br />
nødvendigt redskab for intervieweren til løbende at verificere dennes fortolkninger af, hvad<br />
respondenten fortæller. Således understreger Kvale (2004), at ledende spørgsmål i en vis<br />
udstrækning <strong>kan</strong> øge interviewets reliabilitet.<br />
Foruden løbende at argumentere analytisk for de valg, som jeg foretager og de overvejelser, som jeg<br />
gør mig, vil jeg i bilagsmappen inkludere interviewguider til både de individuelle interviews og<br />
15
fokusgruppeinterviewet. Herudover vil jeg vedlægge fulde transskriptioner og kodninger af mine<br />
interviews således, at læseren løbende <strong>kan</strong> holde sig informeret om, hvad der undersøges samt,<br />
hvorfor og hvordan undersøgelsen foretages (Halkier, 2008). I og med at jeg løbende dokumenterer,<br />
at det jeg ønsker at undersøge, rent faktisk også er dét, jeg undersøger, højnes undersøgelsens<br />
validitet (Kvale, 2004).<br />
Jeg vedlægger alt relevant materiale, hvilket er ensbetydende med, at enhver anden vil kunne<br />
foretage min undersøgelse igen. Dette sikrer undersøgelsens reproducerbarhed.<br />
3.2 Udvælgelse af respondenter<br />
Udvælgelsen af respondenter til undersøgelsen er sket med assistance fra Joan Klindt Høy, som er<br />
netværkskoordinator i Høreforeningen. Ud fra følgende inklusionskriterier til sikring af<br />
homogenitet i gruppen præsenterede hun en liste af netværksgruppedeltagere, som jeg efterfølgende<br />
kontaktede:<br />
- Respondenternes hørenedsættelse skulle være deres primære problemstilling. Således<br />
inkluderedes ikke netværksgruppedeltagere, som havde Meniére eller tinnitus som deres<br />
primære problemstilling.<br />
- Respondenterne skulle have minimum to års erfaring med deltagelse i en netværksgruppe.<br />
Således kunne jeg sikre, at de havde nået at opleve en eventuel effekt af at deltage. Det var<br />
ikke et krav, at de skulle være en del af en aktiv gruppe på tidspunktet for interviewet. Ej<br />
heller var det et krav, at de skulle have været del af den samme gruppe i minimum to år.<br />
- Respondenterne skulle være i den erhvervsaktive alder.<br />
- Af hensyn til specialets tidsramme skulle respondenterne være bosat i Københavnsområdet.<br />
- Til respondenterne i fokusgruppen var det et kriterium, at de ikke var fra samme<br />
netværksgruppe. Således undgik jeg indforståethed blandt respondenterne, som kunne opstå,<br />
hvis de kendte hinanden i forvejen.<br />
I udvælgelsen af respondenter har jeg ikke taget hensyn til køn eller social baggrund.<br />
16
3.3 Rekruttering af respondenter<br />
Jeg påbegyndte min søgning efter respondenter i februar 2012. I alt rettede jeg per mail henvendelse<br />
til 45 netværksgruppedeltagere, som alle opfyldte ovenstående kriterier 3 .<br />
Interviewundersøgelsen endte med at bestå af ni respondenter. Spørgsmålene blev ikke sendt til<br />
respondenterne på forhånd, og jeg har ikke efterfølgende givet dem mulighed for at godkende og<br />
rette deres udtalelser. Hertil skal tilføjes at ingen respondenter har ytret ønske om dette.<br />
Gruppen af respondenter bestod af otte kvinder og en mand. Herunder er der en oversigt over<br />
respondenterne:<br />
Navn Alder I<br />
arbejde<br />
Pt. en del af en<br />
aktiv<br />
netværksgruppe<br />
Individuelt<br />
interview<br />
Fokusgru<br />
ppeinterview<br />
Gitte 63 Nej Ja X<br />
Julie 56 Ja Ja X<br />
Maren 47 Ja Ja X<br />
Tove 61 Ja Ja X<br />
Louise 27 Ja Ja X<br />
Maj 39 Ja Ja X<br />
Peter 59 Ja Ja X<br />
Ester 53 Ja Nej X<br />
Mie 47 Ja Ja X<br />
(Figur 1)<br />
Jeg lagde ud med at gennemføre seks individuelle interviews. Herefter var det min hensigt at<br />
gennemføre et fokusgruppeinterview med fire deltagere. Men på dagen blev den ene af<br />
arbejdsmæssige årsager forhindret i at møde op, og en anden udeblev. Dette betød, at to kvinder<br />
mødte op til et fokusgruppeinterview, som ikke kunne gennemføres, idet to deltagere ikke <strong>kan</strong><br />
udgøre en fokusgruppe. Jeg valgte at benytte mit planlagte fokusgruppeinterview som et<br />
pilotinterview med de to kvinder, som mødte op, og dermed få afprøvet de overordnede temaer,<br />
3 Mailhenvendelse er vedlagt i bilagsmappen.<br />
17
som jeg havde opstillet. Dette interview resulterede kun i få modifikationer af interviewguiden til<br />
den endelige fokusgruppe.<br />
Den endelige fokusgruppe kom til at bestå af kvinden, som i første omgang måtte melde afbud på<br />
grund af arbejde, en anden kvinde samt en mand som indledende havde takket ’ja’ til min<br />
oprindelige mailhenvendelse.<br />
Kønsfordelingen i gruppen af respondenter er retvisende i forhold til kønsfordelingen i<br />
netværksgrupperne generelt; der en klar overvægt af kvindelige deltagere i netværksgrupperne på<br />
landsplan (Rådgivende Sociologer, 2009).<br />
Som det fremgår af figur 1, var en af respondenterne ikke i arbejde. Da det ikke var et krav, at<br />
deltagerne skulle være i arbejde, men blot at de skulle være i den erhvervsaktive alder, er hun<br />
inddraget i undersøgelsen.<br />
3.4 Individuelle interviews<br />
I kvalitativ forskning er ønsket at opnå naturalistisk data, som udspringer af respondenternes egne<br />
fortællinger og observationer. Ifølge den grundlæggende opfattelse af kvalitativ forskning skabes<br />
mening gennem interaktion som for eksempel ved hjælpe af et interview. Interaktionen, som opstår<br />
under et interview, skaber en mening, som influerer social realitet og skaber ny viden <strong>her</strong>om. Derfor<br />
er metoden velegnet, når man vil undersøge sociale fænomener, som de opleves af mennesker<br />
(Knudsen et al., 2012). Dette er årsagen til, at jeg har valgt at gennemføre en kvalitativ<br />
interviewundersøgelse.<br />
På baggrund af problemstillingen er fokos for min undersøgelse på følgende tre hovedområder:<br />
o Oplever respondenterne en kronisk følelse af ensomhed<br />
o Oplever respondenterne en kronisk følelse af isolation<br />
o Hvordan deltagelse i en netværksgruppe afhjælpe følelsen af ensomhed og isolation,<br />
såfremt den er til stede<br />
Disse tre hovedområder suppleres med uddybende spørgsmål omkring respondentens liv med en<br />
hørenedsættelse, sociale liv, livskvalitet og oplevelsen af at være med i en netværksgruppe.<br />
18
I de konkrete interviewsituationer stillede jeg ikke altid spørgsmålene i den rækkefølge, som er<br />
opstillet i interviewguiden. Jeg forsøgte at bevæge mig med interviewet og sommetider<br />
omformulere og stille supplerende spørgsmål. I nogle tilfælde svarede respondenten på flere af<br />
mine spørgsmål på en gang. I disse tilfælde undlod jeg at stille spørgsmål, som jeg havde fået svar<br />
på tidligere, selvom svaret udsprang af et andet spørgsmål.<br />
I interviewsituationerne lagde jeg stor vægt på at være en empatisk, opmærksom og indlevende<br />
lytter og på at skabe en tryg stemning, således at respondenten følte sig godt tilpas (Kvale, 2004).<br />
Emnerne, som jeg ønskede at berøre, <strong>kan</strong> potentielt være svære at tale om, så derfor var det vigtigt,<br />
at rammerne var trygge. Således foregik alle de individuelle interviews på nær ét hjemme hos<br />
respondenterne. Det sidste foregik efter respondentens ønske på hendes arbejdsplads.<br />
Herunder vil jeg gennemgå spørgsmålene i min interviewguide og begrunde, hvorfor jeg stillede<br />
dem:<br />
Hørehistorik, høreapparater og hjælpemidler<br />
Det indledende spørgsmål omkring hørehistorik, høreapparater og hjælpemidler er formuleret<br />
således: ”Vil du starte med at fortælle mig om din hørenedsættelse”. Alt efter, hvor detaljeret<br />
respondenten er i sin beskrivelse, følger jeg op med supplerende spørgsmål som for eksempel:<br />
”Hvordan blev du opmærksom på den”.<br />
Hensigten med disse indledende spørgsmål var, at jeg derved kunne få en fornemmelse af<br />
mennesket, som jeg sad overfor. De hjalp mig til at opfange stemningen og gav mig samtidig et<br />
praktisk overblik over, hvor stor respondentens hørenedsættelse var. Herudover var de et godt<br />
redskab til at få snakken i gang og skabe ro. Ved at stille disse spørgsmål, som alle personer med en<br />
hørenedsættelse <strong>kan</strong> svare på, fik respondenten talt sig lidt "varm". Samtidig gav de respondenten<br />
en mulighed for at danne sig et indtryk af mig, og hvilken slags interviewer jeg var.<br />
Socialt liv<br />
Eksempler på spørgsmål om socialt liv:<br />
Vil du betegne din omgangskreds som lille, almindelig eller stor<br />
Er du tilfreds med dit sociale liv<br />
19
Er der noget, som du savner i dit sociale liv<br />
Er du social i, hvad du selv synes er passende omfang, eller ville du gerne være mere eller mindre<br />
social, end du er nu 4<br />
De ovenstående spørgsmål handler om socialt liv. Svarene på disse giver et indblik i, respondentens<br />
opfattelse af sit sociale liv. Det er relevant at få et overordnet billede af respondentens sociale liv i<br />
forhold til vedkommendes senere vurdering af oplevelsen af ensomhed og isolation. Videre er<br />
svarene relevante i forbindelse med de senere svar omkring, hvorfor respondenten valgte at blive en<br />
del af en netværksgruppe.<br />
Personlige konsekvenser<br />
Synes du, at din hørenedsættelse har haft nogle personlige konsekvenser for dig<br />
Har den påvirket dit arbejdsliv<br />
Har du valgt aktiviteter fra, som du gerne ville deltage i, på grund af din hørenedsættelse<br />
Har du oplevet, at nogle af dine venner er faldet fra på grund af din hørenedsættelse<br />
Spørgsmålene omkring personlige konsekvenser stillede jeg, idet de <strong>kan</strong> give et mere overordnet<br />
billede af respondentens liv med sin hørenedsættelse; om vedkommende anser denne som en<br />
forhindring, praktisk såvel som personlig.<br />
Ensomhed<br />
Oplever du nogensinde en følelse af ensomhed<br />
Hvis ja, hvornår opstår den<br />
Spørgsmålet om ensomhed stiller jeg på baggrund af undersøgelsen af Nachtegaal et al. (2009), som<br />
fandt signifi<strong>kan</strong>te sammenhænge mellem hørenedsættelse og en følelse af ensomhed blandt<br />
personer med nedsat hørelse i den erhvervsaktive alder 5 . Jeg vil netop gerne vide, om<br />
respondenterne i min undersøgelse oplever ensomhed.<br />
4 Ikke alle spørgsmål om socialt liv er inddraget <strong>her</strong>. Den samlede interviewguide er præsenteret i bilagsmappen.<br />
5 Undersøgelsen vil blive nærmere præsenteret senere.<br />
20
Isolation<br />
Føler du dig nogensinde isoleret<br />
Hvis ja, hvornår opstår denne følelse<br />
Ligesom det er gældende for ensomhed, vil jeg gerne vide, om respondenterne i min undersøgelse<br />
oplever en følelse af isolation. Hawthorne (2008) fandt i en undersøgelse 6 , at nedsat hørelse var<br />
signifi<strong>kan</strong>t forbundet med sandsynlighed for at opleve en følelse af social isolation.<br />
Livskvalitet<br />
Hvad er livskvalitet efter din opfattelse<br />
Oplever du, at din hørenedsættelse påvirker din livskvalitet<br />
Hvis ja, hvordan<br />
Jeg ønsker at vide, hvordan respondenterne vurderer deres livskvalitet, idet dette <strong>kan</strong> hjælpe til at<br />
danne et billede af personens generelle livssituation.<br />
Netværksgruppen<br />
Eksempler på spørgsmål omkring netværksgruppen:<br />
Hvad var grunden til, at du ønskede at blive en del af en netværksgruppe<br />
Har du fået noget ud af at være en del af en netværksgruppe<br />
Hvis ja, hvad<br />
Er deltagelse i en netværksgruppe efter din opfattelse et godt redskab til at bekæmpe følelsen af<br />
ensomhed og isolation 7<br />
Spørgsmålene giver en nuancering af den enkelte respondents bevæggrunde for at søge en<br />
netværksgruppe. De giver indblik i, hvad man <strong>kan</strong> snakke om i en netværksgruppe, og hvad<br />
respondenterne <strong>kan</strong> bruge en netværksgruppe til. Herudover får jeg svar på, om respondenterne<br />
mener, at en netværksgruppe vil være et godt redskab til at nedsætte følelsen af ensomhed og<br />
isolation.<br />
6 Undersøgelsen vil blive nærmere præsenteret senere.<br />
7 Ikke alle spørgsmål om netværksgruppen er inddraget <strong>her</strong>. Den samlede interviewguide <strong>kan</strong> findes i bilagsmappen.<br />
21
3.5 Fokusgruppeinterview<br />
Grundet min socialkonstruktivistiske baggrund mener jeg, at der altid eksisterer forskellige<br />
fortolkninger af samme fænomen. På baggrund af dette og på baggrund af, at Halkier (2008)<br />
fremhæver, at det er en god idé at kombinere flere forskellige metoder til dataproduktion, ønskede<br />
jeg at gennemføre et fokusgruppeinterview som supplement til mine individuelle interviews. Ifølge<br />
Halkier (2008) højnes validiteten af undersøgelsens resultater, når de forskellige data<br />
komplimenterer hinanden. Herudover <strong>kan</strong> der produceres viden om fænomenets forskellige<br />
dimensioner eller fortolkninger, når man kombinerer metoder. Et fokusgruppeinterview hjælper til,<br />
at man <strong>kan</strong> komme mere i dybden med den enkeltes erfaringer og forståelser, end man gør i det<br />
individuelle interview, idet de sociale processer og gruppedynamikken <strong>kan</strong> fremhæve flere og nye<br />
nuancer omkring emnet.<br />
Mit ønske var således at benytte fokusgruppeinterviewet som eksplorativ dataproduktion (Halkier,<br />
2008), og dermed benytte de aspekter, som kommer frem under dette interview som et supplement<br />
til de individuelle interviews. Måske ville der under fokusgruppeinterviewet komme perspektiver<br />
frem, som understøttede pointerne i de individuelle interviews, eller måske ville der fremkomme<br />
pointer, som modsagde udtalelser fra de individuelle interviews Begge dele er lige vigtige og vil<br />
kunne fungere som et brugbart supplement til empirien i undersøgelsen.<br />
Fokusgruppeinterviewet foregik i maj 2012. Vi mødtes hjemme hos mig, og interviewet blev<br />
lydoptaget 8 .<br />
Når et fokusgruppeinterview benyttes som eksplorativ dataproduktion, er det vigtigt, at deltagerne i<br />
fokusgruppen får lov at vælge, hvad de taler om, og hvordan de taler om emnet inden for en<br />
forholdsvis bred ramme (Halkier, 2008).<br />
Som temaer til fokusgruppen benyttede jeg de overordnede emner fra interviewguiden til de<br />
individuelle interviews. Disse temaer var:<br />
<br />
<br />
<br />
socialt liv<br />
personlige konsekvenser<br />
ensomhed<br />
8 Transskription af fokusgruppeinterviewet er vedlagt i bilagsmappen.<br />
22
isolation<br />
livskvalitet<br />
netværksgruppen<br />
Jeg udarbejdede en interviewguide med få spørgsmål, som drejede sig om temaerne 9 . Spørgsmålene<br />
var åbne og lagde derfor op til dialog mellem respondenterne. Et spørgsmål lød for eksempel<br />
således: ”Hvad <strong>kan</strong> man bruge en netværksgruppe til”<br />
Rollen som interviewer i en fokusgruppe er at fungere som lyttende moderator. Dette betyder, at<br />
man skal være åben, imødekommende og ellers forholde sig så meget i baggrunden som muligt.<br />
Halkier (2008) understreger, at det er vigtigt, at deltagerne taler mere end intervieweren, og at<br />
dennes rolle er at være professionel lytter og spørger i en balance mellem indlevelse og distance.<br />
Inden interviewet og optagelsen blev påbegyndt, instruerede jeg deltagerne i, hvad det vil sige at<br />
deltage i en fokusgruppe 10 .<br />
3.6 Transskription<br />
Når man vil foretage en systematisk analyse af kvalitativt datamateriale, skal man have sit data på<br />
skrift, og man er dermed nødt til at transskribere sine interviews.<br />
Jeg optog samtlige interviews via en diktafon-app på min iPhone, som sikrer en god lydkvalitet,<br />
hvilket er en fordel, når interviewene skal transskriberes. Dels gør en god lydkvalitet arbejdet med<br />
transskriberingen lettere og dels sikrer den, at dele af interviewet ikke går tabt, hvis man ikke <strong>kan</strong><br />
høre, hvad der bliver sagt.<br />
Da jeg ikke skulle benytte mine transskriptioner i en lingvistisk samtaleanalyse, valgte jeg at<br />
omforme mine interviews til en mere formel, skriftlig stil. Derfor har jeg anvendt almindeligt<br />
skriftsprog og tegnsætning i transskriptionerne og udeladt fyldord og gentagelser (Kvale, 2004).<br />
Alle interviews blev transskriberet i deres fulde længde 11 .<br />
9 Interviewguide til fokusgruppeinterviewet er vedlagt i bilagsmappen.<br />
10 Introduktion til fokusgruppeinterview er vedlagt i bilagsmappen.<br />
11 Alle transskriptioner er vedlagt i bilagsmappen.<br />
23
Jeg har i transskriptionerne af de individuelle interviews løbende inddraget mine egne<br />
bemærkninger i parentes, for eksempel (I: Okay) for at illustrere at jeg, som før nævnt, agerer som<br />
en aktiv lytter. Disse fremgår dog kun i transskriberingen i bilagsmappen og ikke i citaterne, som er<br />
inddraget i min analyse. I fokusgruppeinterviewet har jeg ikke transskriberet mine tilkendegivelser,<br />
foruden mine spørgsmål, idet jeg holdte mig i baggrunden så meget som muligt.<br />
Korte pauser og udeladte bidder af citater er markeret med (…). Lange pauser er markeret med<br />
(PAUSE). Herudover har jeg, for at tegne et fyldestgørende stemningsbillede, markeret, når<br />
interviewpersonen griner.<br />
Jeg indledte alle interviews med at bede personen om at fortælle sit navn og sin alder. Samtlige<br />
transskriptioner indledes med deres svar på dette spørgsmål.<br />
Navnene på alle respondenter er pseudonymer.<br />
3.7 Kodning, kategorisering og begrebsliggørelse<br />
Når transskriptionen er udført, er det tid til at påbegynde analysen af det indsamlede datamateriale.<br />
Som redskaber til analysen af mit datamateriale benytter jeg kodning, kategorisering og<br />
begrebsliggørelse. Halkier (2008) fremhæver, at disse ”er redskaber til at danne sig overblik over<br />
datamaterialet og få det reduceret på nogenlunde systematisk vis.” (Halkier, 2008, pp. 72-73)<br />
Når man koder, sætter man foreløbige hovedoverskrifter på mindre bidder af tekstdata, som<br />
meningsmæssigt hænger sammen. Herunder er et eksempel på kodning:<br />
Maren: Jamen det er man da ked af … det synes jeg. Mit arbejdsliv ville jo have været helt,<br />
helt anderledes, hvis jeg ikke havde haft dårlig hørelse, fordi det først og fremmest er dét, der<br />
er mit problem… jeg har også andre ting, men det er småting i forhold til min dårlige hørelse<br />
både socialt og arbejdsmæssigt og… ja. [K119]<br />
I: Hvad så, når du for eksempel er til fester med familien og… hvordan føles det Kan du<br />
følge med, eller er det svært<br />
Maren: Det kommer meget an på lokalet og hvordan akustikken er. Og så hvilke personer,<br />
der er… som regel får jeg da det meste ud af det, men der vil altid være… lad os sige i hvert<br />
fald mellem 25-50%, som jeg ikke får med. [K120]<br />
(Maren: 94-102)<br />
24
[K119]: Ked af de sociale og arbejdsmæssige begrænsninger.<br />
[K120]: Går glip af meget i sociale sammenhænge. 12<br />
Under kategoriseringen sætter man de forskellige koder i forhold til hinanden og ser på, om nogle af<br />
koderne hænger sammen, står i modsætning til hinanden eller har konsekvenser for hinanden.<br />
Derved finder man frem til en række temaer (Halkier, 2008). Jeg fandt frem til følgende 12 temaer:<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
Familie & Venner<br />
Coping<br />
Arbejdsliv<br />
Livskvalitet<br />
Personlighed<br />
Ensomhed<br />
Sociale sammenhænge<br />
Fravalg<br />
Høreapparater & hjælpemidler<br />
Netværksgruppe<br />
Isolation<br />
Hørenedsættelsen<br />
Det sidste redskab, som Halkier (2008) fremhæver, er begrebsliggørelse. Her ser man på temaer,<br />
gentagelser og mønstre, men man skal også være opmærksom på variationer, kontraster, brud og<br />
paradokser. For eksempel fandt jeg i min analyse af kategorien "livskvalitet", at der var forskel på,<br />
hvorvidt respondenterne mente, at deres livskvalitet blev påvirket af hørenedsættelsen:<br />
12 Kodning af samtlige transskriptioner er vedlagt i bilagsmappen.<br />
25
Maren (216-217):<br />
I: Føler du, at din hørenedsættelse har en indflydelse på din livskvalitet<br />
Maren: Ja. Jamen det har den.<br />
Louise (160-161):<br />
I: Ja. Påvirker din hørenedsættelse din livskvalitet<br />
Louise: Nej. Nej, det gør den ikke…<br />
Halkier (2008) understreger, at opmærksomheden på sådanne kontraster er et vigtigt element, idet<br />
man derved ikke blot ”opfylder sine egne små hypoteser!” (Halkier, 2008, p. 76).<br />
I min begrebsliggørelse har jeg besluttet at koncentrere mig følgende temaer:<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
Ensomhed<br />
Isolation<br />
Livskvalitet<br />
Coping<br />
Netværksgruppe<br />
Sociale sammenhænge<br />
Jeg er klar over, at dette valg også involverer et fravalg, men ser dette som en nødvendighed for at<br />
bevare fokus for svaret på min problemformulering. Herudover er det af hensyn til omfang ikke<br />
muligt at analysere samtlige temaer indenfor den formelle ramme for specialet.<br />
3.8 Litteratursøgning<br />
Efter at have fundet temaer til analyse, er det nødvendigt at finde den relevante litteratur. Jeg vil i<br />
dette afsnit redegøre for de, hvorledes jeg har fundet frem til den litteratur, som jeg anvender, og de<br />
valg og fravalg jeg har truffet under min litteratursøgning.<br />
Størstedelen af søgningerne foretog jeg i REX, som er det Kongelige Bibliotek og Københavns<br />
Universitets Biblioteks- og Informationsservice. Da jeg på forhånd vidste, at mængden af dansk<br />
litteratur indenfor emnet var begrænset, tog jeg i min søgning udgangspunkt i engelske søgeord som<br />
"loneliness theory", "coping", "social isolation theory", "quality of life", "hearing impairment and<br />
26
loneliness", "t<strong>her</strong>apy groups" osv. Jeg forsøgte også at lave søgninger med emner som "hearing<br />
impairment and loneliness" og "hearing impairment and social isolation", men det viste sig, at<br />
mængden af teoretisk litteratur, som konkret omhandler temaerne sammenholdt med nedsat hørelse,<br />
er forsvindende lille. Derfor omhandler den teoretiske litteratur, som jeg har indkluderet i specialet<br />
mere generelle indgangsvinkler til temaerne. Søgningen i REX har i nogle tilfælde ledt videre til<br />
øvrige databaser for eksempel MEDLINE og PsycINFO, som jeg også har benyttet.<br />
Jeg har ligeledes benyttet REX i min artikelsøgning med søgeord som "hearing impairment and<br />
loneliness", "hearing impairment and social isolation", "hearing impairment and quality of life".<br />
Indledningsvis søgte jeg litteratur indenfor alle år. Viste det sig, at mængden af relevant litteratur<br />
var stor, indsnævrede jeg min søgning til kun at omfatte litteratur af nyere data (som regel efter år<br />
2000 og frem). Jeg valgde dermed ældre litteratur fra, når dette var muligt. Generelt var mængden<br />
af litteratur dog ikke overvældende, hvorfor jeg i dette speciale også inddrager litteratur af ældre<br />
dato. Foruden søgninger i databaser, har jeg i høj grad benyttet referencelister i min søgning efter<br />
øvrig og supplerende litteratur.<br />
Jeg har kun benyttet artikler fra større, videnskabelige tidsskrifter, og således er de inddragede<br />
artikler peer-reviewed.<br />
Når den relevante litteratur er indsamlet, sætter man under den videre begrebsliggørelse og analyse<br />
sit datamateriale, sine koder og kategorier i forhold til eksisterende empiri og teoretiske begreber<br />
indenfor samme felt.<br />
Da flere af de 12 temaer har gensidig relevans for hinanden, vil det være umuligt at lave en absolut<br />
opdeling. Der vil derfor være dele af de forskellige temaer, som bliver inddraget under analysen af<br />
andre temaer. For eksempel kommer jeg ind på "fravalg" under min analyse af "coping", på trods af<br />
at "fravalg" ikke indgår som et selvstændigt tema til analyse.<br />
27
4. Teoretisk baggrund<br />
Efter at have fundet frem til de temaer, som jeg vil koncentrere mig om, skal den teoretiske<br />
baggrund for disse præsenteres, hvilket jeg vil gøre i indeværende afsnit. Inden jeg når til den<br />
konkrete teori, vil jeg foretage en præsentation af relevant empiri af nyere dato.<br />
Idet fænomenerne ensomhed og isolation indgår som en del af problemformuleringen og dermed er<br />
centrum for dette speciale, vil den teoretiske baggrund overvejende omhandle disse med en<br />
overvægt på teorien bag fænomenet ensomhed. Denne er nemlig også relevant for fænomenet<br />
isolation.<br />
Efter gennemgangen af relevant empiri, vil jeg komme ind på erkendelsen af at have nedsat hørelse<br />
og livet med en hørenedsættelse. Dette afsnit bliver efterfulgt af en kort introduktion af<br />
fænomenerne ensomhed og isolation. Herefter vil jeg præsentere ensomhedens onde cirkel og<br />
inden, jeg bevæger mig videre til den teoretiske baggrund, vil jeg præsentere et afsnit med generelle<br />
betragtninger omkring ensomhed.<br />
Afsnittene med den teoretiske baggrund for fænomenerne ensomhed og isolation bliver efterfulgt af<br />
den teoretiske baggrund for henholdsvis livskvalitet, coping,<br />
netværksgrupper/gruppeterapi/selvhjælpsgrupper og sociale sammenhænge.<br />
4.1 Eksisterende undersøgelser<br />
Gennemgangen af relevante, eksisterende undersøgelser foretages for at belyse, hvilke resultater<br />
man hidtil har fundet frem til omkring emnet, samt hvorfor det er relevant at se på ensomhed og<br />
isolation hos personer i den erhvervsaktive alder, som lever med en hørenedsættelse.<br />
Undersøgelserne, som alle er af nyere dato, er til dels udvalgt med baggrund i, hvilken aldersgruppe<br />
de omhandler. Således inddrages der nedenfor kun empiri, som indbefatter og blandt andet<br />
koncentrerer sig om personer, som lever med en hørenedsættelse og er i den erhvervsaktive alder. I<br />
nogle af undersøgelserne spænder alderen på deltagerne bredere end 18-65 år, men der inddrages<br />
for eksempel ikke undersøgelser, som kun handler om personer fra 60-80 år. Herudover er<br />
undersøgelserne udvalgt på baggrund af, at de koncenterer sig om genstandsområder, som er<br />
relevante for indeværende undersøgelse.<br />
28
4.1.1 Undersøgelsen af Grimby & Ringdal (2000): Does having a job improve the quality of life<br />
among post-lingually deafened Swedish adults with severe-profound hearing impairment<br />
Formålet med denne undersøgelse var at måle helbredsrelateret livskvalitet blandt personer i<br />
alderen 22-64 år, som har en moderat til svær hørenedsættelse, og er erhvervsaktive på fuld tid. I<br />
undersøgelsen fandt man frem til, at de eneste forskelle mellem personer uden hørenedsættelse med<br />
fuldtidsarbejde og personer med en hørenedsættelse, som arbejdede fuld tid, var forskel på<br />
energiniveau og følelsen af social isolation. Respondenterne, som levede med en hørenedsættelse<br />
gav under personlige interviews udtryk for, at følelsen af social isolation påvirkede dem, og at de<br />
blev meget udmattede i løbet af en arbejdsdag.<br />
Forfatterne fremhæver, at deres gruppe af adspurgte personer, som lever med en hørenedsættelse,<br />
muligvis kunne siges at være elitær, idet denne tilsyneladende til fulde besad de fysiske og mentale<br />
forudsætninger, der kræves for at opnå en god tilpasning på arbejdspladsen. Denne konklusion<br />
drager de på baggrund af, at social isolation og lavt energiniveau er de eneste faktorer, som<br />
fremhæves. Foruden disse var det generelle velbefindende blandt gruppen af personer med en<br />
hørenedsættelse sammenlignelig med det generelle velbefindende for personer uden<br />
hørenedsættelse. Forfatterne understreger dog, at undersøgelsen giver grund til nærmere forskning<br />
indenfor feltet, da antallet af personer, som deltog i deres undersøgelse var relativt lille (Grimby &<br />
Ringdahl 2000).<br />
4.1.2 Undersøgelsen af Tambs (2004): Moderate Effects af Hearing Loss on Mental Health and<br />
Subjektive Well-being: Results From the Nord-Trøndelag Hearing Loss Study<br />
Formålet med undersøgelsen var at lave en vurdering af effekten af hørenedsættelse på angst- og<br />
depressionssymptomer. Herudover var ønsket at vurdere, hvilken effekt en hørenedsættelse har på<br />
selvværd og subjektivt velvære. I alt deltog 50.398 personer fra Norge i alderen 20-101 år i<br />
undersøgelsen, som indbefattede en audiometrisk test og et spørgeskema.<br />
Undersøgelsen viste en moderat men klar negativ effekt af nedsat hørelse på angst, depression,<br />
selvværd og velvære. Tambs (2004) fandt, at effekten af en hørenedsættelse var større i den yngre<br />
(20-44 år) og midaldrende (45-64 år) gruppe end det var tilfældet i den ældre (65+ år) gruppe.<br />
Tambs (2004) fremhæver, at hørenedsættelser er et af de mest almindelige helbredsmæssige<br />
problemer blandt befolkningsgrupper i de industrialiserede dele af verden. Han understreger, at en<br />
hørenedsættelse, foruden at begrænse evnen til for eksempel at nyde musik og andre lyde, <strong>kan</strong><br />
29
medføre social isolation, svækket kommunikation og i nogle tilfælde stigmatisering. Alle disse<br />
faktorer <strong>kan</strong> påvirke livskvaliteten og mentalt helbred. Derfor mener Tambs, at hørenedsættelser<br />
meget vel <strong>kan</strong> være en afgørende faktor for nedsat mentalt helbred blandt verdens befolkning<br />
(Tambs, 2004).<br />
4.1.3 Undersøgelsen af Hawthorne (2008): Percieved social isolation in a community sample: its<br />
prevalance and correlates with aspects of peoples’ lives<br />
I en spørgeskemaundersøgelse blandt 3015 australske voksne (i alderen 15-60+) omhandlende<br />
social isolation fandt Hawthorne (2008), at 9% af de adspurgte oplevede en grad af social isolation,<br />
imens 7% oplevede at være isolerede eller meget isolerede. Foruden spørgeskemaundersøgelsen<br />
indsamlede Hawthorne (2008) data omkring socio-demografiske variable og kroniske<br />
helbredstilstande, blandt andet høretab. Undersøgelsen viste blandt andet, at nedsat hørelse var<br />
signifi<strong>kan</strong>t associeret med højere sandsynlighed for social isolation. Herudover viste resultaterne, at<br />
risikoen for at opleve social isolation var størst blandt den yngre gruppe af svarpersoner.<br />
Hawthorne understreger, at det er relevant at være opmærksom på social isolation, idet der er klare<br />
helbredsmæssige implikationer forbundet <strong>her</strong>med (Hawthorne, 2008).<br />
4.1.4 Undersøgelsen af Nachtegaal et al. (2009): The Association Between Hearing Status and<br />
Psychosocial Health Before the Age of 70 Years: Results From an Internet-Based National<br />
Survey on Hearing (NL-SH) 13<br />
I denne undersøgelse ønskede man at se på sammenhængen mellem hørestatus og psykosocialt<br />
helbred hos personer, som var mellem 18 og 70 år.<br />
Data blev indsamlet ved hjælp af et online spørgeskema til selv-rapportering af psykosocialt<br />
helbred, som blev sendt til deltagerne, der havde meldt sig til NH-SL. I alt 1511 personer deltog.<br />
Man sammenholdt <strong>her</strong>efter respondenternes svar med deres audiometrier.<br />
Undersøgelsen viste signifi<strong>kan</strong>te negative sammenhænge mellem hørestatus og ’distress’ 14 ,<br />
somatiske symptomer 15 , depression og ensomhed. Man fandt blandt andet, at sansynligheden for at<br />
13 The National Longitudinal Study on Hearing (NL-SH) løbende undersøgelse, bestående af to runder, hvor man ser på<br />
forholdet mellem nedsat hørelse og forskellige aspekter af livet (fx psykosocialt helbred og livskvalitet). Nachtegaal el<br />
al. (2009) benyttede data fra NL-SH, som blev indsamlet i perioden fra 2006-2007. NH-SL undersøgelsen bliver<br />
gennemført via internettet og deltagerne skal være mellem 18-70 år gamle.<br />
14 Symptomer <strong>her</strong>på <strong>kan</strong> være bekymring, irritabilitet, spændinger, dårlig koncentration og søvnløshed.<br />
15 Somatisk: Legemlig, organisk (mods. psykisk) (Gyldendals Røde Ordbøger, 1993)<br />
30
udvikle svær til meget svær grad af ensomhed øges signifi<strong>kan</strong>t med 7% for hver dB SNR reduktion<br />
af hørelsen.<br />
Foruden dette viste undersøgelsen, at der hos forskellige aldersgrupper var forskellige<br />
sammenhænge mellem psykosocialt helbred og hørestatus. Gruppen af yngre personer (18-30 år)<br />
oplevede størst grad af ensomhed. Forfatterne mener, at dette skyldes, at yngre og midaldrende<br />
voksne ofte opfatter en hørenedsættelse som værende et stigma, hvorimod en hørenedsættelse hos<br />
ældre mennesker opfattes som en del af det at ældes. Hos gruppen af midaldrende voksne (40-50 år)<br />
viste antallet af signifi<strong>kan</strong>te sammenhænge mellem psykosocialt helbred og hørestatus sig at være<br />
størst.<br />
Nachtegaal et al. (2009) konkluderer, at der er en negativ sammenhæng mellem psykosocialt<br />
helbred og hørestatus blandt unge og midaldrende voksne. Forfatterne understreger, at resultaterne<br />
tydeliggør behovet for yderligere opmærksomhed på psykosociale effekter af høretab i denne<br />
aldersgruppe, idet effekterne <strong>kan</strong> medføre negative økonomiske og sociale samfundsmæssige<br />
konsekvenser (Nachtegaal et al., 2009).<br />
4.1.5 Opsamling af relevant empiri<br />
Undersøgelsen af Tambs (2004) er relevant for emnet i dette speciale, idet den viser, at det især er<br />
yngre og midaldrende personer med nedsat hørelse, der er i risiko for at opleve psykosociale<br />
konsekvenser. Til sammenligning <strong>kan</strong> drages undersøgelsen af Hawthorne (2008), der netop påviser<br />
en effekt mellem hørenedsættelse og en følelse af social isolation. Ligeledes finder han, at følelsen<br />
var størst blandt den yngre gruppe af deltagere. Grimby & Ringdahl (2000) fandt også frem til, at<br />
deres gruppe af erhvervsaktive personer, som lever med en hørenedsættelse, beskrev en følelse af<br />
social isolation på arbejdspladsen.<br />
Undersøgelsen af Nachtegaal et al. (2009) viste, at det var den yngre og midaldrende gruppe af<br />
personer, som lever med en hørenedsættelse, der er mest udsat i forhold til psykosociale<br />
konsekvenser, <strong>her</strong>iblandt ensomhed og isolation.<br />
4.2 Erkendelsen af - og livet med en hørenedsættelse<br />
Hørelse handler om social interaktion, følelser og kommunikation (Engelund, 2011), og nedsat<br />
hørelse er meget mere end en fysisk funktionsnedsættelse. Denne fremstilling vil ikke koncentrere<br />
sig om hverken type eller grad af høretab men derimod om de psykologiske og psykosociale<br />
31
aspekter af at leve med nedsat hørelse, som er fokus for min undersøgelse. I dette afsnit fremstilles<br />
erkendelsen af og livet med en hørenedsættelse belyst ud fra psykologiske aspekter.<br />
4.2.1 Tre niveauer til generel opfattelse af hørelse<br />
Ramsdell opstillede i 1947 en klassifikation bestående af tre niveuer til generel opfattelse af hørelse.<br />
Selvom opstillingen er af ældre dato, er den stadig relevant. Især hans skelnen mellem de tre<br />
niveauer underbygger, hvad det vil sige at leve med en hørenedsættelse (Stephens & Kramer, 2010).<br />
Ramsdells (1947) argument for denne skelnen er, at for at forstå de psykologiske ændringer, som<br />
følger en hørenedsættelse, er man nødt til at forså, hvordan normal hørelse fungerer. Han anskuer<br />
normal hørelse som om denne forekommer på tre hierarkiske, psykologiske niveauer;<br />
<br />
Første niveau er det symbolske niveau, nemlig at forstå det talte sprog.<br />
<br />
Det næste niveau er signaler eller advarsler, hvilket gør at man konstant <strong>kan</strong> tilpasse sig<br />
hverdagslivet. For eksempel, at man trækker ind på cykelstien, når man hører lyden fra en<br />
ringeklokke bagved.<br />
<br />
Det tredje og sidste niveau kalder Ramsdell den auditive baggrund. Dette niveau indeholder<br />
alle de hverdags- og baggrundslyde, som konstant omgiver os i hverdagslivet og som giver<br />
en følelse af at være en del af den levende verden og bidrager til følelsen af at være i live.<br />
(Ramsdell, 1947)<br />
Hørelse skal forstås som en kombination af alle tre niveauer, som er aktive på alle tidspunkter, og<br />
dermed hører man på alle niveauer på én gang. Den ubestridt førende me<strong>kan</strong>isme, som kobler den<br />
menneskelige organismes konstante aktivitet til naturens aktivitet, er i følge Ramsdell (1947)<br />
hørelsen i sin primitive funktion. Som levende organismer <strong>kan</strong> mennesker aldrig være fuldstændig<br />
uafhængige af omgivelserne. Som mennesker befinder vi os i forskellige grader af sikkerhed i vores<br />
miljø. Da denne sikkerhed aldrig bliver komplet, er det nødvendigt at være parat til at reagere, og<br />
hørelse i sin primitive funktion er afgørende <strong>her</strong>for. Hørelsen hjælper os til at opretholde en<br />
parathed ved konstant at holde os informeret om, hvad der foregår i omgivelserne, også selvom<br />
lydene ikke er høje nok til at tiltrække vores direkte opmærksomhed (Ramsdell, 1947). Kort sagt<br />
faciliterer hørelse i sin primitive form to afgørende faktorer; en parathed til reaktion og en behagelig<br />
32
følelse af at være en del af det omgivende samfund og den levende, aktive verden. Ramsdell<br />
fremhæver det tredje niveau, den auditive baggrund, som det psykologisk mest fundamentale af de<br />
tre niveauer. Han nævner, at en betydelig del af personer med nedsat hørelse beskriver verden som<br />
"død" og tilskriver mangel på evnen til at høre den auditive baggrund den afgørende årsag til dette<br />
(Ramsdell, 1947).<br />
Ramsdells (1947) opstilling åbner øjnene for, hvor vigtigt det er at være i besiddelse af hørelse på<br />
alle tre niveauer og giver en større forståelse for, hvor omfattende det må være at leve uden. Det er<br />
svært at forestille sig at være foruden hørelse på et af niveauerne og endnu sværere at være ramt på<br />
alle tre niveauer, hvilket, afhængigt af grad og type af hørenedsættelse, er tilfældet for mennesker<br />
som lever med en hørenedsættelse. Ramsdells (1947) opstilling giver en større forståelse for,<br />
hvorfor personer med nedsat hørelse ofte oplever en følelse af isolation og tilbagetrækning fra<br />
samfundslivet, idet deres følelse af at være en del af den levende, eksisterende verden mindskes.<br />
Det er min opfattelse at, hvad enten en hørenedsættelse er medfødt eller senere opstået, vil den<br />
uundgåeligt påvirke evnen til at kommunikere og følelsen af at være en del af samfundet i større<br />
eller mindre grad, idet hørelsen er af afgørende betydning for kommunikationsevnen. Lever man<br />
med en hørenedsættelse, brydes mønstrene for normal kommunikation, og man mister nemt evnen<br />
til at opfatte humor, pointer, hentydninger og betoninger. Disse er elementer, som det talte sprog og<br />
samtale indeholder, der giver en samtale gnist og farve. Kommunikationen bliver dermed flad og<br />
ikke så levende, som den er for personer med normal hørelse. Langt størstedelen af personer, som<br />
lever med en hørenedsættelse er udemærket opmærksomme på denne forringelse af<br />
kommunikationen. De oplever, at andre mennesker i mindre grad indgår i verbal kommunikation<br />
med dem og, at samtaler ofte bliver holdt til korte og præcise meddelelser eller endda undgået.<br />
4.2.2 Stigmatisering<br />
Ramsdell (1947) fremhævede vigtigheden i at acceptere et høretab som et objektivt faktum, lige<br />
som man accepterer at bruge briller. Dette gælder for både personen, som lever med<br />
hørenedsættelsen og det omgivende samfund. Det springer i øjnene, når man 65 år senere læser<br />
hans tekst og må konkludere, at dette endnu ikke er tilfældet. At leve med en hørenedsættelse er til<br />
stadighed både for dem, som har hørenedsættelsen og det omgivende samfund et tabubelagt emne,<br />
som <strong>kan</strong> føre til stigmatisering.<br />
33
Et stigma er et negativt kendetegn, der hæftes på en person som et socialt stempel. Opfattelsen hos<br />
personen, som lever med en hørenedsættelse af, at det at have et høretab og at bruge høreapparater<br />
er stigmatiserende, <strong>kan</strong> medvirke til, at vedkommende nægter at erkende sit høretab og undlader at<br />
bruge høreapparater. Erkendelsen af funktionsnedsættelsen er en trussel for personens sociale<br />
identitet (Stephens & Kramer, 2010; Erler & Garstecki, 2002). Goffman skelner mellem den<br />
virtuelle sociale identitet og den faktiske sociale identitet (Goffman, 1963). Den virtuelle sociale<br />
identitet er de førstehåndsindtryk, som man får, når man står over for en fremmed. Personen <strong>kan</strong><br />
karakteriseres enten positivt eller negativt på baggrund af for eksempel udseende. Den faktiske<br />
sociale identitet er en persons ægte "jeg". Stigmatisering opstår, når en person ikke passer ind i,<br />
hvad samfundet karakteriserer som "normalt". Skiller en person sig ud fra normen, er der en risiko<br />
for, at hans virtuelle sociale identitet ikke er svarende til hans faktiske sociale identitet. Dette <strong>kan</strong><br />
være tilfældet for en person, som bærer høreapparater og derfor stigmatiseres som værende uden for<br />
kommunikativ rækkevidde eller måske endda mindre begavet. Personer med en hørenedsættelse<br />
<strong>kan</strong> have et ønske om at forblive, hvad samfundet opfatter som "normal", og derfor vælge at skjule<br />
deres nedsatte hørelse og i nogle tilfælde undlade at søge behandling (Erler & Garstecki, 2002).<br />
Hétu udførte i 1996 en kvalitativ interviewundersøgelse blandt personer, som havde nedsat hørelse<br />
og var beskæftiget med støjfyldt arbejde. Undersøgelsens hovedformål var at afdække, hvordan det<br />
er at leve med en hørenedsættelse. Herunder beskriver Hétu (1996) forskellige faktorer, som er<br />
medvirkende til, at nogle mennesker har vanskeligt ved at offentliggøre, at de lever med en<br />
hørenedsættelse. Som første faktum nævnes personernes modvilje overfor at acceptere deres<br />
hørevanskeligheder specielt i de tidlige stadier. Herudover fremhæver Hétu, at personerne ofte<br />
forsøger at skjule tegn på deres hørevanskeligheder for eksempel ved at skjule deres høreapparater<br />
og frygter negative indvirkninger (for eksempel indskrænkede jobmuligheder) som konsekvens af at<br />
afsløre deres hørenedsættelse. Hétu fremhæver, at erkendelse og offentliggørelse af en<br />
hørenedsættelse af personen med hørevanskeligheder selv opfattes som en trussel mod dennes<br />
sociale identitet. Disse faktorer <strong>kan</strong> til dels besvare spørgsmål om, hvorfor så mange mennesker<br />
lever med en hørenedsættelse uden at erkende og handle på dette; nemlig fordi de frygter<br />
efterfølgende sociale konsekvenser, som for eksempel stigmatisering (Hétu, 1996).<br />
I en anden undersøgelse placerede Hétu & Getty (1991) en gruppe personer med en hørenedsættelse<br />
i et middagsselskab med ugunstige betingelser for dem; dårlig belysning, baggrundsmusik, osv.<br />
34
Alle medvirkende i undersøgelsen gav det samme svar, da de blev adspurgt om, hvad de normalt<br />
ville gøre i en sådan situation; de ville afholde sig fra at fremsætte krav om, at foranstaltningerne<br />
måtte ændres således, at de bedre kunne følge med i samtalen, og kommunikationen dermed ville<br />
blive forbedret. Forfatterne konkluderer på baggrund af dette, at personerne i undersøgelsen dermed<br />
foretrækker at give sig ud for at være normalthørende med den risiko, at de opfattes som værende<br />
socialt inkompetente. Med andre ord er social inkompetence for disse personer en mere tolerabel<br />
negativ identitet end dét at have en hørenedsættelse (Hétu & Getty, 1991).<br />
Dette er et faktum, som understøttes af resultater fra andre undersøgelser, blandt andet af Hallberg<br />
& Carlsson (1991), som ved hjælp af dybdegående interviews omkring, hvordan folk håndterer<br />
deres hørenedsættelse, fandt frem til, at dét at fastholde en normal social identitet er drivkraften bag<br />
copingprocessen. Dette understreger pointen om, at det at leve med en hørenedsættelse ikke af<br />
samfundet opfattes som et objektivt faktum 16 .<br />
Hvorvidt ovenstående skyldes personerne med hørevanskeligheder selv, eller om det skyldes<br />
opfattelsen i samfundet generelt eller måske en kombination af opfattelsen i de to ’grupper’ er ikke<br />
til at sige. Men det er et uundgåeligt faktum, at der eksisterer en tabuisering overfor det at leve med<br />
en hørenedsættelse både i kraft af, at personer med hørenedsættelse har svært ved at erkende og<br />
offentliggøre deres vanskeligheder og <strong>her</strong>udover i kraft af, at deres omgivelser har svært ved at<br />
håndtere og imødekomme disse vanskeligheder.<br />
Det ovenstående tegner et billede af personer med hørenedsættelse som en samlet gruppe, der har<br />
meget vanskeligt ved erkendelsesprocessen og håndteringen af at have nedsat hørelse. Dette er dog<br />
ikke et fuldkommen virkelighedstro billede af gruppen som helhed. Der findes også personer med<br />
nedsat hørelse, som hurtigt accepterer deres hørevanskeligheder og agerer med åbenhed omkring<br />
disse. I litteraturen ligger fokus imidlertid på dem, som gør det modsatte.<br />
Det er også denne gruppe mennesker, som dette speciale har fokus på; gruppen som muligvis<br />
oplever psykosociale konsekvenser på baggrund af deres hørenedsættelse.<br />
16 Jeg vil komme nærmere ind undersøgelsen af Hallberg & Carlsson (1991) under gennemgangen af teorien bag<br />
coping.<br />
35
4.3 Ensomhed & Isolation<br />
4.3.1 Introduktion<br />
I livet med en hørenedsættelse er ensomhed og isolation ikke nødvendigvis psykosociale<br />
konsekvenser som står alene, men derimod <strong>kan</strong> de være en del af en sammenhængende<br />
livssituation. Derfor er det ikke givet, at disse begreber <strong>kan</strong> tilskrives den fulde indflydelse på,<br />
hvordan en person, som lever med en hørenedsættelse, oplever sin livssituation. Flere forskellige<br />
faktorer <strong>kan</strong> spille ind, og det er vigtigt at holde sig for øje, at man, når man vil vurdere ensomhed<br />
og isolation, har med mennesker at gøre. Mennesker, som oplever og føler på vidt forskellige<br />
måder. Måske oplever en person ensomhed på den ene måde, imens en anden person har en helt<br />
anden opfattelse af ensomhedens indflydelse på vedkommendes liv.<br />
4.3.2 Hvorfor undersøge ensomhed og isolation<br />
"When you lose your vision, you lose contact with things; when you lose your hearing, you lose<br />
contact with people."<br />
(Helen Keller, 1880-1968)<br />
Selvom det er mange år siden, at Helen Keller levede, er citatet lige så sigende i dag, som det<br />
formegentlig har været dengang. Tab af hørelsen er en faktor, som <strong>kan</strong> gøre det vanskeligt at<br />
opretholde kontakten med omverdenen, og derfor er der risiko for at udvikle en følelse af<br />
ensomhed. Herudover <strong>kan</strong> personer, som lever med en hørenedsættelse, risikere at trække sig<br />
tilbage, fordi de oplever, at det <strong>kan</strong> være vanskeligt at fungere i det såkaldte "normalsamfund" og<br />
dermed blive socialt isolerede (Halvorsen, 2005).<br />
Alt tyder på, at ensomhed og isolation er universelt oplevede følelser og dermed noget, som alle<br />
mennesker stifter bekendtskab med før eller siden i deres liv (Halvorsen, 2005). Når man lever med<br />
en funktionsnedsættelse, som nedsat hørelse, <strong>kan</strong> følelserne blive forstærkede og i nogle tilfælde<br />
kroniske. Dermed ikke sagt, at ensomhed og isolation skal opfattes som selvfølger af at have nedsat<br />
hørelse, men der er indikationer for, at fænomenerne <strong>kan</strong> risikere at blive forstærkede, når man ikke<br />
er normalthørende. De tidligere nævnte undersøgelser af Tambs (2004), Hawthorne (2008) og<br />
Nachtegaal et al. (2009) understøtter denne pointe.<br />
36
Citatet af Keller slår hovedet på sømmet som svar på spørgsmålet om, hvorfor det er relevant at<br />
undersøge ensomhed og isolation hos personer, som lever med en hørenedsættelse. Det er<br />
nødvendigt at se på, hvordan disse personer bevarer kontakten med mennesker i det omfang, som de<br />
har behov for. Er dette ikke tilfældet er man nødt til at møde dem, se dem og koble sig på dem<br />
således, at man <strong>kan</strong> støtte og yde den professionelle hjælp, som de behøver.<br />
4.4 Ensomhed<br />
4.4.1 Ensomhedens onde cirkel<br />
Billedet, som bliver malet af ensomhed i dette afsnit, er bevidst meget eksplicit. For i sandhed at<br />
kunne forstå, hvad ensomhed <strong>kan</strong> medføre, er man nødt til at se på den yderste konsekvens af<br />
fænomenet. Samtidig skal man huske på, at ensomhed <strong>kan</strong> starte i det små og udvikle sig over tid.<br />
Ensomhed er nemlig en følelse, som nemt <strong>kan</strong> blive en ond cirkel, hvor mennesket sidder fast i<br />
negative tanker og negativ opførsel; som hjælp til at undslippe den ubehagelige følelse af<br />
ensomhed, er det bedste redskab at skabe forbindelser til andre mennesker. Frustration over, hvor<br />
vanskeligt dette <strong>kan</strong> være for en person, som i forvejen er svækket på grund af ensomhed <strong>kan</strong><br />
udmønte sig i fjendtlighed, depression, fortvivlelse, dårlige sociale evner og en følelse af nedsat<br />
personlig kontrol. Dermed bliver personen dårligere til at indpasse sig under sociale standarder<br />
(Cacioppo & Patrick, 2008). Kombinationen af fejlslået selvregulering og et behov for at maskere<br />
smerten <strong>kan</strong> videre føre til selvdestruktive vaner som misbrug af for eksempel mad eller alkohol<br />
(Cacioppo & Patrick, 2008).<br />
Når den onde cirkel først er iværksat, <strong>kan</strong> omgivelsernes opfattelse af den ensomme person udvikle<br />
sig til at være mindre positiv, idet personen i nogle tilfælde vil opføre sig selvbeskyttende, fjendtligt<br />
og distanceret. Omgivelsernes opfattelse og konsekvenserne <strong>her</strong>af <strong>kan</strong> ydermere føre til, at den<br />
ensomme person får forstærket sine pessimistiske, sociale forventninger, hvilket <strong>kan</strong> medføre en<br />
defensiv adfærd, som forværrer den sociale situation yderligere (Cacioppo & Patrick, 2008).<br />
Alt imens denne onde, sociale cirkel udspiller sig, <strong>kan</strong> ensomhed medføre en forstyrrelse af<br />
cellulære processer i kroppen hos den ensomme. Ensomhed <strong>kan</strong> være skyld i søvnbesvær, som har<br />
negativ effekt på metabolisk, neural og hormonel regulering. Kroppen svækkes som følge af, at<br />
immunforsvaret påvirkes, og aldringsprocessen fremskydes. Kronisk ensomhed medfører altså ikke<br />
kun elendighed men også risiko for sygdom og andre fysiske konsekvenser (Cacioppo & Patrick,<br />
2008).<br />
37
Det er vigtigt at huske på, at uanset hvor i denne onde cirkel en person befinder sig, vil det være<br />
forbundet med en smertelig følelse. Ensomhed <strong>kan</strong> være svær at leve med, selv når følelsen kun<br />
opleves som forbigående. Derfor er det på samme tid både nemt og vanskeligt at forestille sig, hvor<br />
smertefuld følelsen må være for en person, hvor den har udviklet sig til at være en kronisk tilstand.<br />
Nemt fordi vi alle ved, hvor ondt den forbigående ensomhed <strong>kan</strong> gøre. Svært fordi man næsten ikke<br />
<strong>kan</strong> forestille sig, hvor smerteligt det må være, når den bliver kronisk.<br />
4.4.2 Generelt om ensomhed<br />
I perioder <strong>kan</strong> nogle mennesker vælge at sætte sig i en situation, hvor ensomhed opstår. Dette <strong>kan</strong><br />
for eksempel være i forbindelse med en arbejdsopgave, hvor man i en periode er isoleret. Her er<br />
ensomheden til at leve med, idet den er en forudsætning for at gennemføre et forehavende, og man<br />
ved, at den derfor kun er midlertidig. Foruden denne periodiske, selvvalgte ensomhed vil<br />
mennesker i alle andre tilfælde vælge et socialt liv frem for et ensomt liv. Når man altså har et valg<br />
(Halvorsen, 2005).<br />
Ensomhed fremhæves som værende et af de mere seriøse, eksisterende sociale problemer i nutidens<br />
samfund, som ikke <strong>kan</strong> defineres simpelt som "det at være alene" (Hawkley & Cacioppo, 2010).<br />
Således bliver ensomhed af flere forskere fremhævet som værende et komplekst og flerdimensionelt<br />
fænomen. (de Jong-Gierveld & Raadschelders, 1982). Netop på baggrund af fænomenets<br />
kompleksitet findes der mange og forskellige definitioner og beskrivelser af ensomhed, som i korte<br />
træk vil blive gennemgået i dette afsnit.<br />
Som oftest skelnes der i litteraturen mellem positive og negative former for ensomhed. Blandt de<br />
positive aspekter fremhæves det, at man i sit eget selskab har mulighed for at reflektere, skabe<br />
kontakt med sig selv og <strong>her</strong>med styrke sin karakter. De negative følger af at opleve ensomhed er<br />
forståeligt dem, som har opnået størst opmærksomhed i litteraturen.<br />
I den <strong>fil</strong>osofiske fremstilling af fænomenet betegnes den positive ensomhed som den "ægte"<br />
ensomhed, imens den negative betegnes som værende en pseudo-variant, som er udtryk for noget<br />
patologisk. Herudover drages der i <strong>fil</strong>osofien en distinktion mellem ensomhed som en konstant<br />
grundlæggende kendsgerning i menneskelig eksistens på den ene side og som en psykologisk<br />
reaktion på manglende relationer på den anden side.<br />
38
De fleste forskere, som beskæftiger sig med ensomhed, fokuserer på de psykologiske aspekter af<br />
fænomenet dog uden fuldstændig at udelukke den <strong>fil</strong>osofiske pointe om, at mennesker er individer,<br />
som ultimativt er alene i eksistentiel forstand (de Jong-Gierveld & Raadschelders, 1982).<br />
Foruden de <strong>fil</strong>osofiske og psykologiske aspekter eksisterer der også kulturelle faktorer, som <strong>kan</strong><br />
være afgørende for i hvilken grad det at være alene og følelsen af ensomhed påvirker individer. For<br />
eksempel <strong>kan</strong> religion spille en afgørende rolle (de Jong-Gierveld & Raadschelders, 1982). Dog er<br />
der sket den udvikling, at der i kulturer, som ellers tidligere til dels har opfattet det at være alene og<br />
ensomhed som et positivt fænomen, i større grad med tiden udvikles en mere negativ opfattelse af<br />
fænomenet. Czernik & Steinmeyer, gennemførte i 1974 en revidering af en tidligere undersøgelse. I<br />
den tidligere undersøgelse fandt man, at tyskere opfattede ensomhed (’Einsamkeit’) som et positivt<br />
fænomen og tilskrev det betegnelserne ’stærkt’ og ’ sundt’. I kontrast til tyskerne opfattede<br />
ameri<strong>kan</strong>ere fænomenet som yderst negativt og forbundet med frygt. På tidspunktet for den<br />
efterfølgende undersøgelse af Czernik & Steinmeyer (1974) fandt de, at opfattelsen blandt tyskere<br />
bevægede sig mod i højere grad at afspejle opfattelsen blandt ameri<strong>kan</strong>ere og dermed at blive tildelt<br />
en mere negativ betydningsnuance(Czernik & Steinmeyer, 1974). Årsagen <strong>her</strong>til er muligvis, at<br />
udviklingen i det moderniserede samfund bliver mere individualistisk, og at folk dermed i større<br />
grad fokuserer på sig selv (Hortulanus et al., 2006). Den negative opfattelse af ensomhed vokser<br />
formegentlig, idet folk i større grad føler sig ensomme i det individualiserede samfund.<br />
I udforskningen af ensomhed beskæftiger en del forskere sig med specificering af de manglende<br />
relationer eller årsager i en ensom persons liv, som kunne give anledning til ensomheden (de Jong-<br />
Gierveld & Raadschelders, 1982). Den centrale forsker indenfor mangelfulde relationer og<br />
konsekvenserne af disse er Weiss, som skelner mellem emotionel og social ensomhed (Weiss<br />
1974). Jeg vil komme nærmere ind på Weiss' skelnen under afsnittet om teoretiske indgangsvinkler<br />
til ensomhed.<br />
En yderligere vigtig dimension omhandler varigheden af følelsen af ensomhed og altså, hvorvidt<br />
den er kortvarig eller kronisk. Young (1978) skelner mellem tre typer af ensomhed:<br />
1) Kronisk ensomhed: Når en person i årevis ikke er i stand til at tilegne sig<br />
tilfredsstillende, sociale relationer.<br />
39
2) Situationsbestemt ensomhed: Opstår ofte som følge af store og svære<br />
livsbegivenheder som for eksempel at miste sin ægtefælle enten på baggrund af et<br />
dødsfald eller på grund af en skilsmisse. Efter en kortvarig periode, hvor personen<br />
er i nød, vil vedkommende acceptere tabet og bevæge sig væk fra ensomheden.<br />
3) Forbigående ensomhed: Er den mest almindelige form og opstår lejlighedsvis i<br />
personers hverdag som korte oplevelser af at føle sig ensom.<br />
For at opridse ovenstående dimensioner, <strong>kan</strong> ensomhed altså anskues psykologisk ud fra, om den er<br />
positiv eller negativ og, om kulturelle faktorer spiller en rolle. Herudover <strong>kan</strong> de personlige<br />
faktorer, årsager og relationer inddrages i vurderingen af, hvorvidt en person <strong>kan</strong> betegnes som<br />
værende ensom. Varigheden af følelsen af ensomhed <strong>kan</strong> ligeledes have en afgørende betydning.<br />
Samtidig tillægges en <strong>fil</strong>osofisk anskuelse om, at alle mennesker eksistentielt er alene en betydning.<br />
Ensomhed omhandler for det enkelte individ, hvordan denne opfatter, oplever og evaluerer sin<br />
ensomhed og mangel på kommunikation med andre mennesker (de Jong-Gierveld & Raadschelders,<br />
1982).<br />
Ifølge Hawkley & Cacioppo er ensomhed en alarmerende følelse, der følges af en opfattelse af, at<br />
ens sociale behov ikke opfyldes af kvantiteten og i særdeleshed ikke kvaliteten af ens sociale<br />
forhold (Hawkley & Cacioppo, 2010).<br />
Ovenpå denne korte, generelle beskrivelse af ensomhed, vil jeg nu præsentere de teoretiske<br />
indgangsvinkler til fænomenet.<br />
4.4.3 Teoretiske indgangsvinkler til ensomhed<br />
I en artikel fra 2005 understregede Karnick, at på trods af den store opmærksomhed som fænomenet<br />
ensomhed modtager i sangtekster, <strong>fil</strong>m og poesi, og <strong>her</strong>udover det faktum at ensomhed er en<br />
universel følelse, så manglede det på daværende tidspunkt en klar, teoretisk definition. Hortulanus<br />
et al. (2006) benyttede Peplau & Perlmans (1982) artikel og kategorisering af de teoretiske tilgange<br />
som grundlag for deres redegørelse for forskningen og teorien omkring ensomhed. Herudover er det<br />
mit klare indtryk, når jeg har læst nyere artikler på området, at når det handler om teorien omkring<br />
ensomhed, så er Peplau & Perlmans (1982) inddeling af de dengang eksisterende teoretiske tilgange<br />
til klassifikation af ensomhed stadig relevant (Shiovitz-Ezra & Ayalon, 2010; Blazun et al., 2012).<br />
40
Jeg vil indlede med at præsentere Peplau & Perlmans (1982) otte teoretiske kategorier.<br />
Kategorierne skal anskues som brede beskrivelser af et komplekst fænomen (Karnick, 2005).<br />
Derefter vil jeg præsentere den nyeste teori omkring fænomenet ensomhed.<br />
4.4.3.1 Peplau & Perlmans (1982) otte teoretiske kategorier<br />
Jeg har i dette afsnit taget udgangspunkt i Peplau & Perlmans inddeling og suppleret med anden<br />
litteratur, hvor det er relevant.<br />
1) Psychodynamic model: Ifølge denne tilgang er det nødvendigt at spore ensomhedens oprindelse<br />
tilbage til erfaringer fra den tidlige barndom. Ensomhed defineres <strong>her</strong> udfra som en patologisk<br />
tilstand, som er opstået på baggrund af tidlige påvirkninger.<br />
2) Phenomenological Perspective: Bag denne tilgang ligger en anskuelse om, at individet af<br />
samfundet presses til at udfylde visse socialt accepterede roller, og at dette leder til en forskel på<br />
det ægte ’selv’ og det ’selv’, som manifesteres overfor andre. Når individet på et tidspunkt<br />
forsøger at vise sit ægte ’selv’, <strong>kan</strong> det komme til at stå tilbage sårbar og skræmt af at opdage, at<br />
det afvises af det dømmende samfund. Ensomhed opstår altså, når samfundet ikke tolererer og<br />
accepterer den ægte version af individet.<br />
3) The Existential Approach: Grundtanken bag denne tilgang er, at ensomhed er iboende hos<br />
mennesket og dermed en uundgåelig tilstand i den menneskelige eksistens. Det<br />
eksistentialistiske udgangspunkt er, at mennesket ultimativt er alene, idet ingen andre <strong>kan</strong><br />
opleve individets tanker og følelser, som det selv gør. Det er op til den enkelte at overvinde<br />
frygten for ensomhed og i stedet benytte ensomheden på en positiv facon. Fokus ligger altså på,<br />
hvordan man bedst lever med ensomheden frem for, hvordan man slipper af med den. Dette er<br />
den eneste tilgang, som har en positiv indgangsvinkel til ensomhed, som anskues som en<br />
produktiv og kreativ tilstand, som individet skal lære at udnytte på bedst mulige måde.<br />
4) Sociological Explanations: Inden for den sociologiske tilgang findes to forskellige måder,<br />
hvorpå man <strong>kan</strong> anskue ensomhed:<br />
41
Den første handler om, at individer har et stærkt ønske om, at være vellidt blandt<br />
andre mennesker. Dette medfører en konstant monitorering af det interpersonelle miljø for at<br />
kunne indrette sig efter dette og opføre sig således, at man passer ind i miljøet på bedst<br />
mulig vis. Resultatet af denne tilpasning bliver individer, som er overopmærksomme på<br />
popularitet blandt deres med-individer.<br />
Den anden måde, hvorpå man ud fra en sociologisk tilgang <strong>kan</strong> anskue ensomhed,<br />
handler om, at menneskers forsøg på at samarbejde med og stole på andre bliver udvisket i<br />
samfundet på grund af individualisme og en generel samfundsholdning om, at alle bør<br />
efterfølge sin egen skæbne. Individualismen og forsøget på at benægte menneskelig<br />
afhængighed i samfundet resulterer i ensomhed (Hortulanus et al., 2006).<br />
5) The Interactionist View: Ifølge denne tilgang opstår ensomhed, når sociale forhold ikke opfylder<br />
afgørende sociale behov. Dette <strong>kan</strong> for eksempel være mangel på nærende forhold, som man<br />
<strong>kan</strong> stole på og som giver en følelse af, at man er værdsat (Hortulanus et al., 2006).<br />
Den fremtrædende talsmand for denne tilgang er Weiss (1974). Han deler ensomhed op i<br />
henholdsvis følelsesmæssig ensomhed og social ensomhed, som begge er relaterede til en<br />
mangel på bestemte typer af personlige relationer.<br />
Følelsesmæssig ensomhed<br />
Social ensomhed<br />
Opstår som resultat af et eller<br />
flere manglende, tætte<br />
tilhørsforhold som for eksempel<br />
en kæreste eller ægtefælle. Andre<br />
støttende forhold, som for<br />
eksempel venskab, <strong>kan</strong> ikke<br />
kompensere for denne mangel.<br />
Dette er blandt andet årsagen til,<br />
at en person med mange sociale<br />
relationer stadig <strong>kan</strong> føle sig<br />
ensom (Hortulanus et al., 2006).<br />
Opstår som konsekvens af<br />
manglende følelse af fællesskab<br />
og på manglende meningsfyldte<br />
venskaber og tilknytning til et<br />
bredere netværk som <strong>kan</strong> yde<br />
støtte. Social ensomhed opstår<br />
hos personer, som har relativt<br />
små personlige netværk og<br />
derfor savner fællesskab og<br />
meningsfyldte venskaber<br />
(Hortulanus et al., 2006).<br />
42
Weiss (1974) beskæftiger sig primært med ordinær ensomhed, som de fleste individer oplever i<br />
løbet af deres tilværelse. Dermed anskuer han ensomhed som en normal og menneskelig reaktion,<br />
som tilmed muligvis er instinktiv. Weiss’ teoretiske perspektiver motiverer stadig<br />
ensomhedsforskning den dag i dag (Hawkley & Cacioppo, 2009).<br />
6) The Cognitive Approach: Her anskues kognitionen som den faktor, der knytter forbindelsen<br />
mellem manglende sociale relationer og oplevelsen af at være ensom. Ifølge denne tilgang er<br />
ensomhed ikke ensbetydende med at være alene og ej heller, at man ikke <strong>kan</strong> føle sig ensom, når<br />
man er i selskab med mange mennesker (Hawkley & Cacioppo, 2009). Ensomhed opstår ifølge den<br />
kognitive tilgang, når individet oplever en forskel mellem den ønskede grad af social kontakt og<br />
den opnåede grad af social kontakt. Denne definition af ensomhed indeholder to elementer; at<br />
antallet af eksisterende relationer er lavere end individet finder behageligt eller acceptabelt, og/eller<br />
at relationerne ikke når den ønskede grad af intimitet. (Hortulanus et al., 2006).<br />
7) A Privacy Approach: Ifølge privacy-tilgangen er individer tilbøjelige til at opleve en følelse af<br />
ensomhed, når deres interpersonelle forhold ikke er tilstrækkelig private og fortrolige til at danne<br />
grundlag for ærlig kommunikation.<br />
8) General Systems Theory: Den grundlæggende tanke bag denne tilgang er, at adfærden blandt<br />
levende organismer er et resultat af flere forskellige faktorer, som arbejder sammen som et<br />
dynamisk system. Disse faktorer rangerer helt nede fra cellulære og op til det hele menneske. Ifølge<br />
denne tilgang er ensomhed en potentielt smertefuld men samtidig hjælpsom me<strong>kan</strong>isme, som <strong>kan</strong><br />
bidrage til samfundets og individets velbefindende. Ensomhed anskues nemlig som en biologisk<br />
feedback-me<strong>kan</strong>isme, som skal hjælpe individet eller samfundet til at opretholde en jævn, optimal<br />
grad af menneskelig kontakt.<br />
4.4.4 Nyere teoretiske indgangsvinkler til ensomhed<br />
Ifølge Cacioppo & Patrick (2008) er vi som mennesker genetisk prædisponerede for i hvor høj grad,<br />
vi føler og mærker ensomhed og <strong>her</strong>udover, at følelsen i høj grad er individuel. Deres<br />
grundlæggende teoretiske indgangsvinkel handler om, at vi som mennesker og vores gener<br />
overlever og trives udelukkende på baggrund af, at vi er forbundet med hinanden. Denne teori<br />
43
evises af, understreger forfatterne, at den modstridende følelse af social forbundenhed eksisterer;<br />
nemlig ensomhed (Cacioppo & Patrick, 2008).<br />
Ensomhed er en form for social smerte, der med evolutionen har udviklet sig som stimuli hos<br />
mennesket, ligesom det er tilfældet for fysisk smerte. Cacioppo & Patrick (2008) forklarer, at begge<br />
former for stimuli faktisk udspringer fra den samme del af menneskets hjerne. Følelsen af<br />
ensomhed er ifølge forfatterne genetisk designet til ikke alene at få mennesker til at føle sig dårligt<br />
tilpas, men også til at føle os utrygge. Ensomhed er ikke en stimuli, som skal få os til at handle i<br />
øjeblikket og tjene vores akutte, individuelle egeninteresser, som det ville være tilfældet ved akut<br />
fysisk smerte. Derimod er ensomhed en advarsel, som er udviklet til at få os til at se forbi os selv og<br />
selve momentet, hvori følelsen opstår (Cacioppo & Patrick, 2008).<br />
Det biologiske formål med ensomhed er at få os til at søge tryghed i at blive forbundet eller<br />
genforbundet med andre mennesker. Hermed beskyttes individet fra isolation, og artens overlevelse<br />
sikres, idet sociale forbindelser og den adfærd, som de frembringer (samarbejde, hensyntagen til<br />
andre, forme forhold, osv.), hjælper til overlevelse og reproduktion (Cacioppo & Patrick, 2008).<br />
Hawkley & Cacioppo (2009) understreger, at ensomhed indeholder et arveligt element. Foruden<br />
dette lister forfatterne følgende prædiktorer for udvikling af kronisk ensomhed:<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
Sociodemografi: Alder, køn, etnicitet, uddannelse, indkomst, osv.<br />
Sociale roller: Ægteskab nedsætter risikoen for ensomhed, når forholdet til ægtefællen er tæt<br />
og fortroligt. Er man arbejdsløs eller pensioneret, er risikoen for ensomhed større.<br />
Herudover har samfundsdeltagelse som for eksempel frivilligt arbejde vist sig at være<br />
beskyttende mod følelsen af ensomhed.<br />
Kvantitet og kvalitet af social kontakt: Små sociale netværk og mangel på interaktion med<br />
venner og familie faciliterer ensomhed. Dog har kvaliteten af sociale forhold vist sig at være<br />
en mere tungtvejende prædiktor for ensomhed end kvantiteten af sociale forhold.<br />
Helbred: Her bruger forfatterne det at have en hørenedsættelse som eksempel. De nævner, at<br />
den udfordring, som nedsat hørelse udgør for kommunikationen, <strong>kan</strong> facillitere en følelse af<br />
ensomhed.<br />
Disposition: Personlige karakteristika som lavt selvværd, generthed, fjendtlighed osv. <strong>kan</strong><br />
medføre ensomhed.<br />
44
Nogle mennesker har behov for få, meningsfulde relationer, imens andre er tilfredse med mange,<br />
overfladiske relationer. Følelsen af ensomhed <strong>kan</strong> både være forbigående og overfladisk for<br />
eksempel, hvis man er den sidste, der bliver valgt til en holdsport, eller den <strong>kan</strong> være akut og svær,<br />
som når man gennemgår en skilsmisse eller mister nogen, som står en nær. Den forbigående<br />
ensomhed er så normal, at vi faktisk opfatter den som en del af livet, og næsten alle oplever en<br />
smertefuld følelse af ensomhed i løbet af deres liv (Cacioppo & Patrick, 2008).<br />
At være omgivet af mennesker størstedelen af tiden er ikke nødvendigvis ensbetydende med, at man<br />
dermed ikke <strong>kan</strong> føle sig ensom. Derimod er det den subjektive oplevelse af ensomhed, som er<br />
afgørende og ikke følelsen af bogstavlig talt at være eller ikke at være alene. (Cacioppo & Patrick,<br />
2008)<br />
Cacioppo & Patrick (2008) understreger, at ensomhed ikke kun er et negativt fænomen. For de<br />
fleste af os, fungerer ensomhed blot som en kort påmindelse om, at der er noget, vi er nødt til at<br />
ændre. Ifølge forfatterne ligger problemet i den kroniske, årelange ensomhed, som opstår som følge<br />
af ensomhedens onde cirkel.<br />
4.5 Social isolation<br />
Fra ensomhed vil jeg nu bevæge mig videre til isolation. Når man ønsker at beskæftige sig med<br />
begrebet isolation, skal man være opmærksom på at skelne mellem objektiv social isolation, som<br />
omhandler mangel på længerevarende interpersonelle relationer og subjektiv opfattet social<br />
isolation. Ensomhed er synonymt med subjektiv opfattet social isolation, idet et menneske <strong>kan</strong> leve<br />
et relativt solitært liv og ikke omgive sig med særlig mange andre mennesker uden at føle sig<br />
ensom. Samtidig <strong>kan</strong> et andet menneske leve et liv rigt på sociale relationer men stadig føle sig<br />
ensom (Hawkley & Cacioppo, 2010). I min undersøgelse er fokus dermed på subjektiv opfattet<br />
social isolation, idet det er meget individuelt, hvornår en person føler sig ensom og isoleret.<br />
4.5.1 The network approach<br />
Forskningen omkring fænomenet ensomhed er vigtig i forhold til fænomenet social isolation,<br />
<strong>her</strong>under sociale netværk. Fænomenet ensomhed og teorien bag dette <strong>kan</strong> hjælpe til at vurdere<br />
kvaliteten af sociale netværk ud fra individernes egne anskuelser. Hvorvidt en person er socialt<br />
isoleret, kommer derfor til at dreje sig om den subjektive oplevelse af vedkommendes personlige<br />
45
netværk. For eksempel får vigtige og meningsfulde relationer, <strong>her</strong>under kontakt med andre eller<br />
mangel <strong>her</strong>på, en central betydning (Hortulanus et al., 2006). Man <strong>kan</strong> dermed som hjælp til at<br />
vurdere, hvorvidt en person er socialt isoleret, benytte den teoretiske baggrund for ensomhed, som<br />
jeg gennemgik før.<br />
Inden man når så langt, er det nødvendigt at foretage en netværksanalyse med fokus på<br />
grupperelationer og de strukturelle karakteristika for sociale konfigurationer. Disse sociale<br />
relationer skal ses som byggeklodser for sociale strukturer.<br />
Forskningen indenfor netværk bevæger sig indenfor tre tilgange, som alle er rettet mod forskellige<br />
dimensioner omkring det sociale netværk. På engelsk hedder de tre tilgange The Social Integration<br />
Approach, The Social Network approach og The social support approach. Ingen af de tre tilgange<br />
retter sig eksplicit mod fænomenet social isolation, men det er muligt ud fra disse tilgange at udlede<br />
definitioner af social isolation, som er opstået på baggrund af mangel på bestemte karakteristika i<br />
det personlige netværk.<br />
The social integration approach: Social isolation bliver defineret ud fra kompositionen og<br />
rækkevidden af det personlige netværk, hvad enten dette netværk er smalt og ensidigt eller bredt og<br />
med mange facetter. Man ser på typer af forhold indenfor netværket og forsøger <strong>her</strong>med at fastslå,<br />
om en person er integreret i samfundet. Karakteristikken af det personlige netværk indikerer graden<br />
af integration. Vigtige faktorer <strong>her</strong>for <strong>kan</strong> for eksempel være kompositionen og størrelsen af<br />
husstanden, arbejdsstatus, familie, venner og medlemskab af foreninger. Som regel antages det, at i<br />
jo større grad en person tilhører flere forskellige netværk, som ikke er sammenkoblede og dermed<br />
er uafhængige af hinanden, jo mere socialt integreret er vedkommende (Hortulanus et al., 2006).<br />
The social network approach: Denne tilgang er orienteret mod karakteristik af netværk, som en<br />
person deltager i. Man ser altså på de formelle strukturer og forhold imellem personerne i<br />
netværket. Som eksempel på karakteristika <strong>kan</strong> nævnes, hvorvidt personerne i netværket kender<br />
hinanden godt, om de er i familie med hinanden og spændvidden af netværket. Med det sidste<br />
menes, hvilke sociale lag der er tilgængelige for netværket. Man vurderer således, om netværket og<br />
forholdene indenfor dette er multifunktionelle.<br />
I denne tilgang er social isolation ikke forbundet med en begrænset størrelse på netværket men<br />
46
derimod med specifikke karakteristika for netværkets struktur. Opfattelsen er, at man ud fra graden<br />
af nærhed og homogenitet i netværket <strong>kan</strong> vurdere, hvor forankret en person er i dette. Homogenitet<br />
omfatter, at medlemmerne er ligestillede indenfor strukturelle karakteristika som køn, alder, social<br />
status, civil status, uddannelse, profession, religion, politisk overbevisning osv. Kort beskrevet er<br />
der større risiko for, at en person bliver socialt isoleret, hvis vedkommende ikke er en del af<br />
netværk, som denne passer godt ind i og som består af nære relationer. Opfattelsen er, at jo bedre<br />
medlemmerne i et netværk kommer til at kende hinanden, jo mere vokser solidariteten og den<br />
gensidige involvering, og risikoen for social isolation blandt netværkets medlemmer bliver<br />
reduceret (Hortulanus et al., 2006).<br />
The social support aproach: Indenfor denne tilgang ligger fokus på kvaliteten af forhold. Man<br />
vurderer kvaliteten ud fra, hvilken funktion, i særdeleshed mængden og typen af støtte, et forhold<br />
udgør for en person. Denne tilgang beror ikke på et overblik over hele personens netværk. Derimod<br />
er fokus kun på de forhold, hvorimellem der sker en udveksling af støtte og hjælp. Social isolation<br />
ses som en mangel på støttende forhold i det personlige netværk. Disse forhold <strong>kan</strong> deles op i to<br />
kategorier; instrumental funktionalitet, som relaterer sig til aktiviteter, som har et praktisk resultat,<br />
som for eksempel hjælp til at male huset. Og social funktionalitet, som relaterer sig til fælles<br />
emotionelle, ikke-praktiske aktiviteter mellem mennesker, som resulterer i en følelse af integration,<br />
involvering og accept (Hortulanus et al., 2006).<br />
Tilgangene ovenfor repræsenterer den teoretiske baggrund, som eksisterer omkring fænomenet<br />
social isolation. Det skal dog nævnes, at disse kun <strong>kan</strong> fungere som en rettesnor, når man vurderer,<br />
om en person er socialt isoleret, idet det er meget individuelt, hvorfor og hvornår denne isolation<br />
opstår.<br />
Fælles for de ovenstående tilgange er, at social isolation bliver målt ud fra mere eller mindre faktuel<br />
data omkring et menneskes personlige netværk. De handler om netværkets rækkevidde, strukturelle<br />
karakteristika og/eller tilstedeværelsen af personer, som <strong>kan</strong> tilbyde bestemte former for social<br />
støtte. Derudover opfattes social isolation ifølge tilgangene som værende udtryk for et socialt<br />
netværk med reduceret rækkevidde eller ensidig komposition som dermed ikke dækker alle en<br />
persons behov. Risikoen for social isolation vil øges, når en persons netværk bliver mindre,<br />
ensidigt, og når støttende forhold mangler.<br />
47
Hortulanus et al. (2006) redegør for, at der kun er en svag sammenhæng mellem størrelsen på<br />
netværk og den subjektive opfattelse af netværket. Derfor er data omkring rækkevidde, komposition<br />
og struktur ikke gode indikatorer for, om netværket virkelig er tilstrækkeligt for en person og<br />
opfylder dennes behov (Hortulanus et al., 2006).<br />
De strukturelle karakteristika for et netværk, som tilgangene opstiller, <strong>kan</strong> <strong>her</strong>udover ikke til fulde<br />
benyttes som udtryk for, hvorvidt netværket er tilfredsstillende for en person eller ej. Personer, som<br />
er del af et tæt og homogent netværk <strong>kan</strong> for eksempel stadig føle sig isolerede og ensomme, idet<br />
homogeniteten <strong>kan</strong> gøre det vanskeligt at fungere udenfor dette tætte netværk. Samtidig er det værd<br />
at huske på, at den støtte, som et netværk <strong>kan</strong> tilbyde, ikke nødvendigvis lever op til en persons<br />
forventninger og imødekommer dennes behov.<br />
For at opnå den fulde indsigt i, hvorvidt en person er socialt isoleret, er det altså nødvendigt at<br />
supplere de eksisterende, teoretiske netværkstilgange med andre tilgange, hvori der tages højde for<br />
subjektive faktorer. Hertil <strong>kan</strong> man, som nævnt i begyndelsen af dette afsnit, benytte tilgangene fra<br />
teorien omkring ensomhed som supplement (Hortulanus et al., 2006).<br />
4.6 Livskvalitet<br />
Da vi som mennesker er vidt forskellige, lægger vi også vægt på forskellige faktorer som værende<br />
vigtige for os. Netop derfor findes der mange forskellige, brede og individuelle definitioner af<br />
begrebet livskvalitet.<br />
Til at illustrere dette begreb på en overskuelig facon benytter jeg en artikel skrevet af Felce & Perry<br />
(1995), hvori de på baggrund af flere definitioner af livskvalitet har udviklet en oversigtsmodel for<br />
livskvalitet. De følgende fem hovedpunkter repræsenterer en række aspekter, som er afgørende for<br />
livskvaliteten:<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
Fysisk trivsel: Helbred, fitness, personlig sikkerhed og mobilitet.<br />
Materiel trivsel: Indkomst, kvalitet af bolig (og område), personlige ejendele, mad,<br />
transport, naboskab, sikkerhed, stabilitet og arbejdsstabilitet.<br />
Social trivsel: Personlige forhold, socialt liv og samfundsdeltagelse.<br />
Udvikling og aktivitet: Uddannelse, job, hjemlige forpligtelser og fritid.<br />
Emotionel trivsel: Humør, tilfredshed, selvværd, status/respekt og religion.<br />
48
Felce & Perry (1995) definerer begrebet livskvalitet som generel velbefindende ud fra ovenstående<br />
hovedpunkter, der omfatter objektive deskriptorer og subjektiv evaluering af fysisk, materalistisk,<br />
social og følelsesmæssig velbefindende. Hertil lægges omfanget af personlig udvikling og<br />
meningsfulde aktiviteter samt et personligt værdisæt.<br />
I denne fremstilling, vil jeg fokusere på den subjektive oplevelse af livskvalitet, idet mit<br />
datamateriale beror på kvalitative interviews, som netop indeholder respondenternes subjektive<br />
evalueringer. Ud fra mit datamateriale har jeg ikke forudsætninger for at vurdere de objektive<br />
livsbetingelser og personlige værdier.<br />
På baggrund af hovedpunkterne definerer Felce & Perry (1995) livskvalitet I følgende model:<br />
(Figur 2, Felce & Perry,1995)<br />
49
Figuren illustrerer den dynamiske interaktion, som finder sted mellem objektive livsbetingelser,<br />
subjektiv oplevelse af trivsel samt personlige værdier. Sker der en ændring i et af aspekterne, vil<br />
dette kunne påvirke de andre. Samtidig <strong>kan</strong> systemet styres af udefrakommende påvirkninger som,<br />
når man får en hørenedsættelse. Felce & Perry (1995) understreger, at figureren omfatter den<br />
generelle befolkning og dermed også grupper af personer, som har en funktionsnedsættelse. Nedsat<br />
hørelse <strong>kan</strong> altså medføre en påvirkning af hele systemet for livskvalitet.<br />
Der <strong>kan</strong> være mange individuelle årsager til, at en hørenedsættelse påvirker livskvaliteten, men en<br />
af de mest signifi<strong>kan</strong>te er, at når man har nedsat hørelse, vil denne medføre vanskeligheder med at<br />
indgå ubesværet i interaktion med andre. En nedsat evne til at kommunikere vil kunne medføre en<br />
negativ indflydelse på livskvaliteten.<br />
4.7 Coping<br />
4.7.1 Mestring<br />
I Danmark benytter man ordet "mestring" som synonym for det engelske ord "coping". Lundgaard<br />
& Nemholt (2003) skrev i deres audiologopædiske speciale, at den danske oversættelse:<br />
"signalerer, at det handler om at blive en mester til noget. Dette er ikke altid<br />
hensigtsmæssigt." (Lundgaard & Nemholt, 2003 p. 26).<br />
Forfatterne fremhæver, at de ikke bryder sig om den værdiladning, som ligger i ordet "mestring" og<br />
forklarer videre, at det ikke handler om:<br />
"at være dygtig til noget, men om at håndtere de kriser og vanskeligheder man møder<br />
og udvikle sig og lære af det" (Lundgaard & Nemholt, 2003, p. 26)<br />
I tråd med dette understreger den centrale forsker bag coping-begrebet, Lazarus, at konceptet<br />
"mastery" essentielt indeholder dét at udføre en præstation. Til forskel fra "mestring" knytter<br />
"coping" sig til en proces, som er en indsats for at imødekomme en trussel (Lazarus, 1966).<br />
Jeg er enig i Lundgaard & Nemholts (2003) pointe og mener dermed ikke, at den danske betegnelse<br />
50
for begrebet "coping" giver et retvisende billede af begrebet. Derfor vil jeg konsekvent benytte den<br />
engelske betegnelse i denne fremstilling.<br />
4.7.2 Coping ifølge Lazarus<br />
Lazarus er den centrale forfatter indenfor litteraturen omkring coping. Lazarus (1999) har et<br />
procesorienteret syn på begrebet coping; han anskuer ikke coping som noget separat, der <strong>kan</strong><br />
adskilles fra følelser. Derimod betragter han menneskers følelser som overordnede systemer, der<br />
består af motivation, vurdering, stress, følelse og coping. Han opfatter dermed coping som en<br />
integreret og essentiel del af den følelsesmæssige proces fra start til slut.<br />
Folkman & Lazarus (1991) har følgende processuelle perspektiv på coping:<br />
"Coping consists of cognitive and behavioral efforts to manage specific external<br />
and/or internal demands that are apparised as taxing or exeeding the resources of the<br />
person" (Folkman & Lazarus, 1991, p. 210)<br />
Med andre ord handler coping om at håndtere psykologisk stress (Lazarus, 1999) og består af<br />
kognitive og adfærdsmæssige bestræbelser på at håndtere de eksterne og/eller interne krav som <strong>kan</strong><br />
opstå i en belastende situation. Folkman & Lazarus (1991) forklarer, at den kognitive og<br />
adfærdsmæssige indsats er under konstant forandring som følge af de fortløbende krav, som opstår i<br />
forholdet mellem en person og dennes miljø, et forhold som ligeledes er under konstant forandring.<br />
Forfatterne fremhæver, at forandringen i forholdet mellem en person og dennes miljø påvirkes af<br />
følgende tre faktorer;<br />
1) Copingprocesser hos vedkommende rettet mod at ændre en belastende situation (problemfokuseret<br />
coping) og/eller at regulere de følelser, der opstår som resultat af en belastende situation<br />
(emotions-fokuseret coping).<br />
2) Direkte påvirkning, der er forandringer hos personen, som er et resultat af feedback omkring<br />
hændelser, som denne har oplevet og påvirkning fra omgivelserne.<br />
3) Inddirekte påvirkning som er ændringer i miljøet, der er uafhængige af personen.<br />
(Folkman & Lazarus, 1991).<br />
51
Som ovenstående beskriver, er coping en del af den følelsesmæssige proces, som beror på kognitive<br />
og adfærdsmæssige bestræbelser på at håndtere stress. I det efterfølgende afsnit vil jeg forklare den<br />
bevidste og ubevidste vurdering af en situation, som går forud for copingprocessen.<br />
4.7.3 Primær og sekundær vurdering<br />
Coping beror på to former for vurdering; primær og sekundær vurdering. Lazarus (1999) gør<br />
opmærksom på, at når man taler om vurdering, <strong>kan</strong> der både være tale om resultatet af en<br />
evaluering og selve den akt at evaluere. Dermed betegner vurderingen både en række, bevidste eller<br />
ubevidste, kognitive handlinger samt resultatet af denne kognitive proces.<br />
Folkman & Lazarus skriver følgende om primær vurdering:<br />
"In primary appraisal the person asks "What do I have at stake in this encounter"<br />
The answer to the question contributes to the emotion quality and intensity. For<br />
eksample, if self-esteem is at stake t<strong>her</strong>e is a potential for shame or anger as well as<br />
worry or fear, w<strong>her</strong>eas is one's physical well-being at stake, only worry and/or fear<br />
are likely to be dominant" (Folkman & Lazarus, 1991, pp. 210-211)<br />
Primær vurdering er altså en vurdering af selve situationen og, hvorvidt den danner et<br />
trusselsbillede eller ej. Vurderes situationen som ufarlig og uvæsentlig <strong>kan</strong> man ignorere den.<br />
Folkman & Lazarus skriver følgende om sekundær vurdering:<br />
"In secondary appraisal the concern of the person is "What can I do What are my<br />
options for coping And how will the environment respond to my actions" (Folkman<br />
& Lazarus, 1991, p. 211)<br />
Under den sekundære vurdering overvejes, hvordan man skal håndtere situationen, og samtidig<br />
overvejes konsekvenserne af denne håndtering. En sekundær vurdering er en evaluering af<br />
copingmulighederne. Den udgør ikke en copingstrategi i sig selv, men fungerer som et kognitivt<br />
grundlag for coping. Hvis vurderingen er led i en aktiv søgning efter information, vil det dog ikke<br />
være forkert at opfatte denne form for vurdering som en slags coping (Lazarus, 1999). Når svaret på<br />
52
vurderingen er tilgængelig, vil dette have inflydelse på, hvilken form for copingstrategi, der vil<br />
blive benyttet for at håndtere den pågældende situation. De to former for coping præsenteres i næste<br />
afsnit.<br />
4.7.4 Problem-fokuseret og emotions-fokuseret coping<br />
Som nævnt skelner Lazarus (1991) mellem problem-fokuseret og emotions-fokseret coping, og han<br />
understreger, at man er afhængig af begge former for coping, når man skal håndtere de krav som<br />
løbende opstår i stressfyldte situationer<br />
De to former for coping <strong>kan</strong> med udgangspunkt i en person med en hørenedsættelse beskrives på<br />
følgende måde:<br />
Problem-fokuseret coping<br />
Emotions-fokuseret coping<br />
Er direkte rettet mod problemet eller Er ikke direkte rettet mod problemet,<br />
årsagen til den belastende situation. men mod en regulering af de følelser,<br />
Personen tilegner sig information om, der knytter sig til den belastende<br />
hvad der må gøres og foretager situation. Det <strong>kan</strong> være, at man<br />
handlinger, der ændrer den<br />
distancerer sig fra problemet og prøver<br />
problematiske relation mellem person at lade vær med at tænke på truslen.<br />
og miljø. Dette kunne foreksempel Man <strong>kan</strong> også forsøge at revurdere<br />
være en person med en<br />
situationen og se det positive i den. For<br />
hørenedsættelse, som vælger at søge en eksempel ville en person med en<br />
netværksgruppe for personer med hørenedsættelse kunne forholde sig<br />
hørvanskeligheder.<br />
årvågent eller undgående til sin nedsatte<br />
‣ Dette er overvejende en AKTIV hørelse.<br />
strategi med direkte kontrol, hvor man ‣ Dette er en overvejende PASSIV<br />
forsøger at komme problemet til livs strategi med inddirekte kontrol.<br />
eller mindske det ved at ændre ‣ Er samtidig en kognitiv tilgang, hvor<br />
situationen.<br />
man forsøger at arbejde med sig selv og<br />
sine følelser frem for at arbejde med<br />
omgivelserne.<br />
(Folkman & Lazarus, 1991; Lazarus, 1999)<br />
53
Kort sagt spørger man under primær vurdering sig selv: "Er dette noget, jeg skal tage mig af" og<br />
under sekundær vurdering: "Hvad <strong>kan</strong> jeg gøre ved det". Formålet med dette er at løse problemet<br />
(problem-fokuseret coping) og/eller at regulere de følelsesmæssige reaktioner (emotions-fokuseret<br />
coping) (Andersson & Willebrand, 2003).<br />
Lazarus (1999) fremhæver, at vurdering og coping <strong>kan</strong> overlappe hinanden rent begrebsligt. Dette<br />
<strong>kan</strong> gøre det vanskeligt at afgøre, om en tanke eller en handling i det enkelte tilfælde er en<br />
vurdering, en copingprocess eller begge dele. Således skal de kognitive vurderinger og valget af<br />
copingstrategi ses som en proces, hvori der er en gensidig påvirkning mellem de forskellige<br />
komponenter.<br />
4.7.5 Undersøgelsen af Hallberg & Carlsson (1991)<br />
I 1991 gennemførte Hallberg & Carlsson en undersøgelse, hvor de netop så på copingstrategier i<br />
relation til at have nedsat hørelse. For en person, som lever med en hørenedsættelse, er coping<br />
kognitive og adfærdsmæssige overvejelser og anstrengelser imod at håndtere de krav, som en<br />
hørenedsættelse medfører i hverdagen. Coping er et udtryk for, hvad vedkommende gør for at<br />
håndtere en hverdag med krævende auditive udfordringer og situationer (Hallberg & Carlsson ,<br />
1991). Ved hjælp af kvalitative interviews, hvori respondenterne skulle svare på spørgsmål om,<br />
hvordan de agerer i høremæssigt krævende situationer, fandt forfatterne frem til to forskellige<br />
handlingsmønstre;<br />
- At kontrollere den sociale scene<br />
eller<br />
- At forlade den sociale scene<br />
De to handlingsmønstre beskrives på følgende måde:<br />
At kontrollere den sociale scene:<br />
Kan sammenlignes med Lazarus'<br />
problemfokuserede coping.<br />
At undgå den sociale scene:<br />
Kan til dels sammenlignes med<br />
Lazarus' emotionelt fokuserede<br />
coping.<br />
54
Er strategier, hvor personen med<br />
nedsat hørelse tager ansvar for og<br />
håndterer situationen og forsøger at<br />
skabe de bedst mulige forhånd for<br />
interaktion med sine omgivelser.<br />
For eksempel <strong>kan</strong> vedkommende<br />
instruere sine omgivelser i, hvordan<br />
man bedst kommunikerer i auditivt<br />
krævende situationer.<br />
Er strategier, hvor personen med en<br />
hørenedsættelse forsøger at undgå de<br />
situationer, hvor kommunikationen<br />
bliver krævende og belastende. Ved<br />
at forlade den sociale scene, undgås<br />
de vanskeligheder, der ville kunne<br />
opstå.<br />
(Hallberg & Carlsson, 1991)<br />
Ifølge Hallberg & Carlsson (1991) er den mest hensigtsmæssige og konstruktive copingstrategi at<br />
kontrollere den sociale scene. Forfatterne fremhæver, at copingstrategien at undgå den sociale scene<br />
måske er mindre krævende for personen med en hørenedsættelse, men at der <strong>kan</strong> opstå psykosociale<br />
konsekvenser af at benytte denne strategi.<br />
I følge Hallberg & Carlsson (1991) er det normalt, at der er variation i en persons brug af<br />
copingstrategier, og at der dermed veksles mellem at kontrollere den sociale scene og at undgå den<br />
sociale scene. Hvilken strategi, en person med en hørenedsættelse vælger, afhænger i høj grad af,<br />
hvilken type personen er og af den aktuelle situation. Nogle mennesker er mere tilbøjelige til at<br />
skjule deres hørenedsættelse end andre. Ligesom nogle personer er bedre til at gøre opmærksom på<br />
deres behov end andre. Herudover fandt Hallberg & Carlsson (1991), at en af de drivende kræfter<br />
bag valget af copingstrategi er vedkommendes indsats for at bibeholde et positivt selvopfattelse og<br />
at undgå den stigmatisering, som <strong>kan</strong> opstå, når man bliver opfattet som afvigende i interaktionen<br />
med andre.<br />
4.7.6 Valg af copingstrategi<br />
Ifølge Folkman & Lazarus (1991) er det mest sansynligt, at en person benytter problem-fokuseret<br />
coping, hvis udfaldet af en situation vurderes at være mulig at ændre. I forhold til emotionsfokuseret<br />
coping er det mest sansynligt, at denne benyttes, når udfaldet af en situation vurderes som<br />
værende umuligt at ændre. Idet valg af copingstrategi er en bevidst proces og en måde at håndtere et<br />
problem, er det meget individuelt, hvad en person vælger at gøre i en konkret situation.<br />
55
Det er ikke muligt at sætte mærkater på copingstrategier og dermed definere, om de er positive eller<br />
negative. Det er nødvendigt at se på den enkelte, valgte strategi ud fra parametre som omfatter både<br />
kontekst og tid (Stephens & Kramer, 2010). Man skal altså se på, hvordan personen agerer i den<br />
konkrete situation på det konkrete tidspunkt og <strong>her</strong>til, hvordan vedkommende selv vurderer udfaldet<br />
af sit valg. Vedkommende skal vurdere, hvorvidt det lykkedes at komme den stress til livs, som<br />
ellers ville have været opstået i den belastende situation. Foruden kontekst og tid, skal der også i<br />
vurderingen indgå subjektive parametre hos personen som personlighed og erfaringer og <strong>her</strong>udover<br />
subjektive parametre hos omgivelserne som holdninger, påvirkning og stemning. Vurderingen af,<br />
hvorvidt en copingstrategi <strong>kan</strong> siges at have været effektiv, afhænger dermed af en lang række<br />
faktorer.<br />
Selvom copingstrategier ikke altid anses som værende effektive eller hensigtsmæssige, er de<br />
alligevel et led i en process, som indebærer, at personen med en hørenedsættelse tilpasser sig sine<br />
vanskeligheder (Stephens & Kramer 2010). Copingstrategier <strong>kan</strong> dermed anses som værende en<br />
naturlig del af livet hos en person med en hørenedsættelse.<br />
4.8 Netværksgruppe/Gruppeterapi/Selvhjælpsgruppe<br />
I dette afsnit ønsker jeg at tydeliggøre, hvilke faktorer der gør sig gældende under<br />
grupperehabilitering. Den primære forskel på grupperehabilitering og individuel rehabilitering er, at<br />
man i en gruppe får mulighed for at opnå gensidig støtte og facilitere styrke via selvhjælp eller<br />
hjælp fra de andre gruppemedlemmer (Montano & Spitzer, 2009). Mortano & Spitzer (2009)<br />
skriver følgende om grupper:<br />
"Groups tend to be powerful rat<strong>her</strong> than weak, active rat<strong>her</strong> than passive, fluid rat<strong>her</strong> than static<br />
and catalyzing rat<strong>her</strong> than reifying" (p. 284)<br />
Forfatterne understreger, at der i velfungerende grupper, som er orienterede mod at skabe en<br />
ændring, opstår en dynamik imellem deltagerne, som blandt andet <strong>kan</strong> hjælpe personer med en<br />
hørenedsættelse til at møde de udfordringer, som deres hørevanskeligheder er skyld i på en mere<br />
succesfuld måde, end hvis de ikke deltog i en gruppe (Montano & Spitzer, 2009).<br />
56
4.8.1 Traditionelle terapi- og selvhjælpsgrupper<br />
Traditionelle terapi- og selvhjælpsgrupper vil oftest have et behandlings (Montano & Spitzer, 2009)<br />
og/eller rehabiliterende mål og være aktive over en periode med en hyppig mødefrekvens (Stephens<br />
& Kramer, 2010). Herudover vil de blive administreret af en tilknyttet igangsætter, som ofte er en<br />
fagperson med viden indenfor det specifikke område, der deltager i alle møder. Efter en nærmere<br />
defineret periode afsluttes gruppen.<br />
Målet for en terapigruppe er facillitering af psykologisk og social udvikling. Herudover er formålet<br />
at forbedre psykosociale faktorer gennem udforskning af de kognitive, adfærdsmæssige og<br />
følelsesmæssige interaktioner i den sociale kontekst mellem medlemmerne. Hvor formålet med<br />
terapigrupper er, at facillitere psykologiske ændringer har selvhjælpsgrupper et mere begrænset<br />
formål; nemlig at bidrage med hjælp til medlemmerne i håndteringen af deres øjeblikkelige<br />
problemstillinger (Montano & Spitzer, 2009).<br />
4.8.2 Hvordan adskiller Høreforeningens netværksgrupper sig fra traditionelle terapi- og<br />
selvhjælpsgrupper<br />
Høreforeningens netværksgrupper adskiller sig fra traditionelle terapi- og selvhjælpsgrupper på<br />
følgende punkter:<br />
Hensigten med Høreforeningens netværksgrupper er, at de skal bestå i længere tid uden<br />
professionel indblanding, og er dermed grupper, hvor ligestillede hjælper hinanden uden<br />
deltagelse fra professionelle fagpersoner. Herudover er det op til gruppemedlemmerne selv<br />
at beslutte, hvornår en gruppe skal ophøre med at eksistere, og <strong>her</strong>med <strong>kan</strong> en<br />
netværksgruppe altså eksistere i mange år. Årsagen <strong>her</strong>til er, at lyd- og hørevanskeligheder<br />
er livslange problematikker, og dermed har hverken disse eller netværksgrupperne en<br />
tidshorisont. Høreforeningens netværksgrupper er et mere "frit" koncept end terapi- og<br />
selvhjælpsgrupper i den forstand, at det selv er op til gruppemedlemmerne at definere,<br />
hvorledes de vil bruge deres møder og hvor længe gruppen skal eksistere.<br />
I netværksgrupperne <strong>kan</strong> der naturligvis forekomme et element af rehabilitering, men dette<br />
er ikke det eneste mål, som det normalt vil være i en terapigruppe. I Høreforeningens<br />
netværksgrupper er et af hovedformålene erfaringsudveksling og som før nævnt, sparring<br />
omkring alle aspekter af livet med en hørenedsættelse.<br />
57
Som tidligere nævnt lægger man fra Høreforeningens side stor vægt på sammensætningen af<br />
grupperne, og således er netværksgrupperne strukturerede i deres sammensætning.<br />
Grupperne består ikke af en gruppe mennesker, som 'blot' har det til fælles, at de deler den<br />
samme problemstilling, og derfor udelukkende på baggrund af denne faktor placeres i en<br />
gruppe.<br />
(Rådgivende Sociologer, 2009)<br />
På trods af faktorerne, der adskiller Høreforeningens netværksgrupper fra traditionelle selvhjælpsog<br />
terapigrupper, <strong>kan</strong> man stadig drage en sammenligning mellem teorien om, hvad der sker under<br />
traditionel gruppeterapi og traditionelle selvhjælpsgrupper med, hvad der sker i Høreforeningens<br />
netværksgrupper. Gruppedynamikken er nemlig ensartet trods de forskelligartede konstellationer.<br />
Dette afsnit beror derfor på litteratur, som omhandler traditionelle selvhjælps- og terapigrupper, idet<br />
der ikke findes litteratur, som eksplicit omhandler den gruppeform, som er kendetegnet for<br />
Høreforeningens netværksgrupper.<br />
4.8.3 Faktorerne for gruppeterapi<br />
Gruppeterapi er en terapiform, som har eksisteret i mange år. Allerede i 1930'erne blev det<br />
fremhævet, at en terapigruppe <strong>kan</strong> eksistere som en form for familie. Betegnelsen gruppepsykoterapi<br />
og gruppeterapi benyttes i litteraturen synonymt (Sigrell, 1972). Jeg benytter<br />
konsekvent betegnelsen gruppeterapi.<br />
I 1955 inddelte Corsini & Rosenberg faktorerne, som gør sig gældende under gruppeterapi, i tre<br />
hovedkategorier (forståelsesmæssige faktorer, følelsesmæssige faktorer, handlingsmæssige<br />
faktorer) indbefattende tre underkategorier hver. Alle kategorierne er beskrevet <strong>her</strong>under:<br />
58
Forståelsesmæssige<br />
faktorer:<br />
Følelsesmæssige<br />
faktorer:<br />
Handlingsmæssige<br />
faktorer:<br />
1) Lære af andre:<br />
Gruppemedlemmerne<br />
<strong>kan</strong> lære meget af<br />
hinanden.<br />
1) Accept:<br />
Gruppemedlemmerne<br />
lærer at acceptere<br />
hinanden.<br />
1) Ventilering:<br />
Den enkelte får mulighed<br />
for at fortælle og dermed<br />
ventilere sine følelser.<br />
Gruppemedlemmerne <strong>kan</strong><br />
måske føle, at andre ikke<br />
<strong>kan</strong> eller vil forstå deres<br />
problemstilling. I gruppen<br />
oplever de, at alle lytter.<br />
2) Universalisering:<br />
Gruppemedlemmerne<br />
lærer at identificere sig<br />
med hinanden og med<br />
livet. Gennem<br />
diskussioner og ved<br />
hjælp af de andre<br />
medlemmers<br />
kommentarer begynder<br />
man at forstå, at man<br />
er en integreret del af<br />
livet, og at ens<br />
oplevelse ikke er unik<br />
for en selv.<br />
2) Altruisme 17 :<br />
Accept er et neutralt<br />
begreb, som indebærer<br />
positive følelser,<br />
hvortil altruisme er et<br />
yderlige skridt i den<br />
emotionelle proces,<br />
som indebærer, at man<br />
akivt vil gøre noget for<br />
de andre i gruppen.<br />
2)Virkelighedsafprøvning:<br />
I gruppen <strong>kan</strong><br />
medlemmerne opleve<br />
andres reaktioner på deres<br />
følelser og dermed teste<br />
virkeligheden.<br />
17 Altruisme: menneskekærlighed, uegennyttighed (mods. egoisme), Altruistisk: menneskekærlig, uegennyttig, uselvisk,<br />
opofrende. (Gyldendals Røde Ordbøger, 1993)<br />
59
3) Intellektualisering:<br />
Analyser og<br />
forklaringer i gruppen<br />
leder til<br />
tankeprocesser, som<br />
skaber muligheder for<br />
en ny<br />
forståelsesramme.<br />
3) Overførsel:<br />
En følelse af at tilhøre<br />
gruppen og en<br />
grundlæggende<br />
identifikation imellem<br />
individer. Indenfor<br />
gruppens rammer<br />
opstår en følelse af<br />
3) Interaktion:<br />
Er samspil mellem<br />
mennesker i sin enkle<br />
form. Blot det at samle<br />
mennesker i en gruppe,<br />
hvor de frit <strong>kan</strong> give<br />
udtryk for deres følelser<br />
er værdifuldt.<br />
gensidig afhængighed<br />
og fortrolighed.<br />
(Corsini & Rosenberg, 1955)<br />
Kategorierne ovenfor indkapsler de væsentligste faktorer, som finder sted under gruppeterapi.<br />
Sigrell (1972) understreger dog, at når man vil finde svar på, hvilket udbytte den enkelte<br />
gruppedeltager får, er det nødvendigt at vælge en mere beskrivende definition af dennes adfærd i<br />
gruppen som supplement til ovenstående kategorier. Dette har jeg gjort ved hjælp af mine<br />
interviews.<br />
4.8.4 Gruppeterapi for personer med nedsat hørelse<br />
Montano & Sptizer fremhæver følgende om behandlingen af personer med en hørenedsættelse:<br />
"More specific to AR (Audiologic rehabilitation, red.) is that traditionally medically<br />
based professional perspectives and treatment models for disability, and especially<br />
hearing loss, have not adequately addressed individual needs for psychosocial<br />
adjustment"<br />
(Montano & Spitzer, 2009, p. 285)<br />
I følge forfatterne imødekommes de individuelle behov for behandling af psykosociale faktorer ikke<br />
tilstrækkeligt. Hertil understreger forfatterne:<br />
"T<strong>her</strong>apy groups have the capacity to make significant contributions toward dealing<br />
with problems that, for varying reasons are not being addressed by traditional<br />
professional approaches or institutions in our society"<br />
60
(Montano & Spitzer, 2009, p. 286)<br />
Gruppeterapi <strong>kan</strong> altså fungere som den "manglende byggesten" i et større system af behandling for<br />
personer med nedsat hørelse. Stephens & Kramer (2010) understreger endvidere, at fordelen ved<br />
gruppeterapi sammenlignet med individuel intervention er, at gruppen i sig selv giver en mulighed<br />
for at man <strong>kan</strong> øve sine auditive færdigheder under interaktionen med andre og at lære fra andre<br />
gruppemedlemmer. Gruppemedlemmerne <strong>kan</strong> dermed komme til at fungere som rollemodeller for<br />
hinanden. Foruden at blive hjulpet er muligheden for at kunne hjælpe andre i en gruppe også af stor<br />
værdi (Montano & Spitzer, 2009).<br />
De positive afkast af deltagelse i en gruppe forudsætter, at den pågældende terapigruppe fungerer<br />
for den enkelte. Træerne vokser som bekendt ikke ind i himlen, og det er ikke nødvendigvis en<br />
selvfølge, at blot fordi en person deltager i en gruppe, så oplever han dermed et positivt afkast af<br />
denne deltagelse og har lyst til at fortsætte i gruppen. Der <strong>kan</strong> være mange forskellige<br />
personlighedsmæssige, tidsmæssige, jobmæssige, osv. årsager til, at en gruppedeltager ikke føler, at<br />
deltagelse i en gruppe fungerer (Montano & Spitzer, 2009).<br />
Montano & Spitzer (2009) fremhæver blandt andet som svagheden ved gruppeterapi, som<br />
fokuserer på audiologisk rehabilitering, at disse grupper har en tendens til at placere størstedelen af<br />
fokus på teknologi. Forfatterne mener, at dette fokus sker på bekostning af fokus på psykosocial<br />
tilpasning. Herudover mener Montano & Spitzer (2009), at der i terapigrupper findes en fortsat<br />
konflikt mellem at opfylde individuelle behov og at opfylde gruppens behov. Som sidste punkt<br />
nævnes, at små grupper muligvis ikke <strong>kan</strong> tilvejebringe nok kraft til at facilitere en udvikling og<br />
forandring. Forfatterne fremhæver som konklusion på dette, at ulemperne bør overvejes i en større<br />
kontekst, som inkluderer de mange fordele ved gruppeterapi.<br />
Det primære fokus for alle former for gruppeterapi er at facilitere forandring. Grupper skaber<br />
omsorgsfulde relationer, som hvori deltagerne tilmed <strong>kan</strong> fungere som en lærende faktor for<br />
hinanden og hjælpe hinanden med at forbedre evnen til at cope med hørenedsættelsen (Montano &<br />
Spitzer, 2009). Samtidig fungerer deltagelse i en netværksgruppe som et copingredskab i sig selv,<br />
hvilket jeg vil komme ind på senere under min analyse af coping.<br />
61
4.9 Sociale sammenhænge<br />
Under min kodning og kategorisering af mit interviewmateriale udsprang der et tema, som jeg har<br />
tildelt overskriften "sociale sammenhænge". I dette afsnit ønsker jeg derfor at præsentere en kort,<br />
teoretisk beskrivelse af temaet "sociale sammenhænge", som handler om de<br />
deltagelsesbegrænsninger, som <strong>kan</strong> opstå for personer med en hørenedsættelse, når de befinder sig i<br />
sociale sammenhænge. Da temaet viste sig at have relevans for de øvrige temaer, vil jeg ikke tildele<br />
det et separat analyseafsnit. Derimod vil citaterne, som jeg kodede til at høre under "sociale<br />
sammenhænge" blive benyttet, hvor det er relevant under analysen af de øvrige temaer.<br />
The World Health Organisation (WHO) nævner i deres ICF-klassifikation af<br />
funktionsevnenedsættelse og helbredstilstand forskellige områder for deltagelse, som man skal være<br />
opmærksom på, når man vil definere en persons involvering i forskellige livssituationer. Blandt<br />
disse områder har kommunikation, interpersonel interaktion & forhold og socialt liv (World Health<br />
Organization, 2001) relevans for temaet "sociale sammenhænge". Deltagelsesbegrænsning<br />
defineres som de vanskeligheder, som en person oplever i sin involvering i de forskellige<br />
livssituationer (World Health Organisation, 2001). Dette <strong>kan</strong> for eksempel være vanskeligheder<br />
med at deltage i samtalen i sociale sammenhænge.<br />
Under mine interviews kom det frem, at respondenterne ofte oplever en følelse af ensomhed og<br />
isolation, når de befinder sig i sociale sammenhænge, hvor interaktion med andre mennesker<br />
nedsættes, idet det er vanskeligt for dem at indgå i kommunikation. Respondenterne beskriver, at de<br />
ofte sidder med en følelse af at være alene og udenfor deltagelse.<br />
Danermark (2005) nævner, at der i alle former for sociale sammenhænge indgår kommunikation.<br />
Hertil er det relevant at inddrage Stephens & Kramer (2010), som fremhæver, at det afgørende<br />
element for at kunne vedligeholde interpersonelle og sociale forhold er at kunne indgå i simple<br />
såvel som komplekse interaktioner med andre mennesker. Simple interaktioner <strong>kan</strong> være en hurtig<br />
samtale med sin partner henover morgenbordet. En kompleks interaktion <strong>kan</strong> være, når man<br />
deltager i en samtale blandt flere mennesker. Hvad enten der er tale om simple eller komplekse<br />
interaktioner, så udgør den verbale kommunikation et essentielt grundlag for opretholdelse af<br />
interpersonelle og sociale forhold (Stephens & Kramer, 2010). En hørenedsættelse vil uundgåeligt<br />
hindre kommunikationen med andre og dermed påvirke kvaliteten af verbal kommunikation og af<br />
62
interpersonelle forhold. Selv når en vis grad af interpersonel interaktion eksisterer, <strong>kan</strong> kvaliteten af<br />
denne hurtigt ændres på baggrund af, hvilke copingstrategier der bliver benyttet af personen, som<br />
har nedsat hørelse (Stephens & Kramer, 2010). For eksempel <strong>kan</strong> vedkommende trække sig tilbage<br />
og forholde sig passivt under en dialog til en fest, fordi det er vanskeligt at høre, hvad der bliver<br />
sagt. Hertil er det relevant at fremhæve Danermark (2005), som fastslår, at kommunikation udgør<br />
den afgørende forbindelse mellem en hørenedsættelse og psykosociale konsekvenser. Når man på<br />
baggrund af sin hørenedsættelse får vanskeligt ved at kommunikere, <strong>kan</strong> dette altså medføre en<br />
følelse af ensomhed og isolation.<br />
63
5. Empiri og analyse<br />
Ovenpå præsentationen af den relevante teori vil jeg i de følgende afsnit foretage min<br />
begrebsliggørelse. Jeg vil sammenholde datamateriale fra mine individuelle interviews og<br />
fokusgruppeinterviewet med den eksisterende empiri og den teoretiske baggrund for mine temaer,<br />
som jeg har præsenteret. Da denne analyse er min personlige tolkning af interviewundersøgelsen<br />
foretaget med grundlag i min videnskabsteoretiske baggrund, skal det understreges, at andre måske<br />
vil se eller forstå udsagn anderledes, end jeg har gjort.<br />
Afsnittene vil være opbygget således, at jeg gennemgår de relevante citater for hvert tema, og<br />
<strong>her</strong>efter sammenholder disse med den gennemgåede teori.<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
Ensomhed<br />
Isolation<br />
Livskvalitet<br />
Coping<br />
Netværksgruppe/gruppeterapi/selvhjælpsgruppe<br />
Som tidligere nævnt, vil citater fra det sidste tema "sociale sammenhænge", blive benyttet under de<br />
ovenstående temaer og derfor ikke have et separat analyseafsnit.<br />
5.1 Ensomhed<br />
Som nævnt i gennemgangen af den eksisterende empiri fandt Nachtegaal et al. (2009) signifi<strong>kan</strong>te<br />
sammenhænge mellem hørestatus og ensomhed.<br />
I dette afsnit vil jeg gennemgå respondenternes udsagn omkring ensomhed. Indledningsvis vil jeg<br />
tage udgangspunkt i mit direkte spørgsmål både under de individuelle interviews og<br />
fokusgruppeinterviewet, som lyder; "Oplever du/I nogensinde en oplevelse af ensomhed".<br />
I: Okay. Oplever du nogensinde en følelse af ensomhed<br />
Louise: Ja, det <strong>kan</strong> jeg godt. Altså i sådan nogle situationer, hvor jeg er taget hjem, fordi jeg<br />
synes at det er blevet for støjende og for larmende, der <strong>kan</strong> jeg godt lige have den følelse…<br />
[K218]<br />
I: Ja. Er det så en, der vare længe, eller er det bare lige midlertidigt<br />
64
Louise: Det er bare midlertidigt. Så <strong>kan</strong> det vare til næste morgen, hvor jeg sådan vågner op<br />
og har ny energi.<br />
(Louise: 136-142)<br />
Louise forklarer videre, at hun ikke oplever en lægerevarende følelse af ensomhed.<br />
I: Ja. Men den ensomhed, den er meget sådan… momentær. Du har ikke nogensinde<br />
længerevarende følelser af at være ensom<br />
Louise: Nej. Det har jeg ikke.<br />
(Louise: 147-149)<br />
Det samme billede gør sig gældende for de øvrige respondenter, nemlig at når de oplever en følelse<br />
af ensomhed, så er den ikke længerevarende. For eksempel beskriver Ester og Maren oplevelsen af<br />
ensomhed på følgende måder.<br />
Ester: Altså jeg <strong>kan</strong> godt føle mig ensom. Det har muligvis nok noget med min personlighed<br />
at gøre… hvis jeg har sagt "nej tak" til at tage ud til et musikarrangement, som min mand<br />
gerne vil have mig med ud til, fordi det kunne være hyggeligt… og jeg har sagt "ellers tak, det<br />
må blive en anden gang. Jeg har været på arbejde hele dagen, og er rigtig træt". Han siger, at<br />
"det er helt i orden", men så sidder jeg derhjemme og er helt alene. Så <strong>kan</strong> jeg altså godt føle<br />
mig ensom… og kedelig, og gammel… og hørehæmmet. Det <strong>kan</strong> jeg godt.<br />
(Fokusgruppe: 322-327)<br />
I: Er det så sådan en forbigående følelse, eller er det noget, der varer ved<br />
Maren: Det er forbigående. Det er jo kun lige i den situation…<br />
I: Okay. Så det er ikke noget, du går og tænker over til daglig Det er mere noget med, at du<br />
mærker følelsen, og så er den ligeså hurtigt væk igen…<br />
Maren: Ja.<br />
(Maren: 188-192)<br />
Julie beskriver, at det <strong>kan</strong> være svært at afgøre, på hvilken baggrund den kortvarige følelse af<br />
ensomhed opstår, og at der <strong>her</strong>til <strong>kan</strong> være masser af grunde foruden hørenedsættelsen.<br />
I: Oplever du nogensinde en følelse af ensomhed<br />
65
Julie: Ja, det <strong>kan</strong> jeg ikke sige mig fri for. Jeg tror ikke, at det er oftere, end andre mennesker<br />
gør det.<br />
I: (...) <strong>kan</strong> du prøve at sætte ord på, hvornår den følelse <strong>kan</strong> komme<br />
Julie: (PAUSE) Faktisk ikke… det hænger jo også lidt sammen med, om der sker ting, der<br />
sådan <strong>kan</strong> trigge det … der er det sådan lidt mere fremme. I lange perioder, så sker der en<br />
masse ting, og så er det jo ikke lige det, der komme til at fylde.<br />
I: Hvad <strong>kan</strong> det være for nogle ting<br />
Julie: Du mener, at der modvirker ensomhedsfølelsen<br />
I: Nej, hvilke ting, der trigger den<br />
Julie: Der trigger den… (PAUSE) det <strong>kan</strong> godt være perioder, hvor jeg er doven, og hvor<br />
jeg… ikke er så aktiv. Så… får man god tid til at tænke sig om og så… det <strong>kan</strong> også være i<br />
situationer, hvor jeg er sammen med andre mennesker, men hvor… (PAUSE) Måske er det<br />
selvforskyldt, men hvor jeg sådan ligesom har trukket mig … tilbage. Og så udløser det en<br />
eller anden form for ensomhedsfølelse…<br />
I: Ja… <strong>kan</strong> det så alligevel siges at være på grund af din hørenedsættelse<br />
Julie: Nej, jeg tror, at der er masser af andre grunde til det… masser af andre grunde… også<br />
som jeg er som person. Og når der så sker nogle ting, som gør, at det ligesom bliver trigget…<br />
hvis jeg møder andre, der er ensomme, hører om ensomhed, læser om ensomhed … eller…<br />
eller bliver sat ud på et sidespor af nogle ting, der sker … jeg brækkede min arm slemt og<br />
sådan noget, ikke … når der sker sådan nogle ting, jamen så kommer det da derop af. Men<br />
som jeg tænker, er det hverken mere eller mindre, end andre mennesker oplever.<br />
(Julie: 115-141)<br />
På trods af Julies vanskeligheder med at definere på hvilken baggrund følelsen af ensomhed opstår,<br />
nævner hun et element, der går igen som en rød tråd i de øvrige interviews. Dette element<br />
omhandler en følelse af ensomhed, når man er omgivet af andre mennesker under sociale<br />
sammenhænge som for eksempel til en fest. Tove fortæller følgende om denne følelse:<br />
I: Oplever du nogensinde en følelse af ensomhed<br />
Tove: Jeg <strong>kan</strong> godt, hvis jeg for eksempel sidder i et selskab og ikke <strong>kan</strong> følge med i det sjove,<br />
så <strong>kan</strong> man godt føle sig lidt udenfor… eller jeg <strong>kan</strong> godt føle mig lidt udenfor, ikke. Men så<br />
prøver jeg at snakke med nogle af dem, der sidder ved siden af. Men det giver en form for<br />
isolation, det gør det.<br />
(Tove: 206-210)<br />
66
Maren fremhæver det samme som Tove, nemlig at man godt <strong>kan</strong> være omgivet af mennesker og<br />
opleve en følelse af noget, der minder om ensomhed. Dette sker på trods af, at Maren har beskrevet,<br />
at hun har et velfungerende socialt liv. Hun har dog vanskeligt ved at definere, om følelsen præcis<br />
<strong>kan</strong> siges af være ensomhed.<br />
I: (...) om du på trods af din store omgangskreds og familie nogensinde oplever en følelse af<br />
ensomhed<br />
Maren: (PAUSE) Jeg synes faktisk, at det er et svært spørgsmål, fordi man <strong>kan</strong> godt være<br />
omgivet af mange mennesker og så alligevel have en eller anden fornemmelse af ensomhed …<br />
fordi at de andre er normalthørende for eksempel … eller… altså, ja, det <strong>kan</strong> du…<br />
I: Mhm. Vil du prøve at fortælle lidt mere om det<br />
Maren: Blandt andet i familien. Når man sidder der og ikke forstår, hvad der bliver sagt, og<br />
de snakker … og du <strong>kan</strong> ikke fatte en fjerdedel af, hvad de siger.<br />
I: Nej. Så <strong>kan</strong> den godt opstå den dér følelse af at være ensom i et selskab<br />
Maren: Ja… jeg ved ikke, om det er ensomhed, men det er i hvert fald… man bliver ked af det<br />
og føler sig udenfor.<br />
(Maren: 177-187)<br />
Louise fortæller <strong>her</strong>under om, hvordan det føles, når man sidder i et selskab og ikke <strong>kan</strong> følge med:<br />
Louise: Man tænker selvfølgelig, at man er udenfor et selskab. (I: Mhm) Eller jeg tænker, at<br />
jeg er udenfor et fællesskab, og jeg ikke… <strong>kan</strong> præstere eller ikke <strong>kan</strong> have en… have det sjovt<br />
med de mennesker, som jeg egentlig gerne ville have det sjovt med.<br />
(Louise: 144-146)<br />
Louise nævner, at det mest ærgerlige ved at have en hørenedsættelse, er det sociale, som man går<br />
glip af.<br />
I: (...) Oplever du nogle gange, at din hørenedsættelse begrænser dig socialt (...)<br />
Louise: Ja, det <strong>kan</strong> jeg godt føle… der er nogle gange også på arbejdet… eller på studiet for<br />
eksempel, hvor jeg har valgt ikke at… nej, altså jeg møder op og jeg er der jo, men der er tit,<br />
tror jeg, hvor jeg godt kunne have bidraget til en samtale, men hvor jeg ikke bidrager, fordi<br />
jeg ikke er helt sikker på, hvad der foregår … og det gør jo, at man måske ikke kommer ind i<br />
alle samtalerne og i det sociale liv.<br />
67
I: Hvordan har du det med det<br />
Louise: Det synes jeg da er ærgerligt. Det er klart det sociale, som jeg synes det er mest<br />
ærgerligt ikke at være … altid at være en del af.<br />
(Louise: 93-103)<br />
Tove forklarer, at man ikke <strong>kan</strong> være med på samme måde som normalthørende til fester og i det<br />
sociale samvær på arbejdspladsen.<br />
I: Så du oplever ikke, at du bliver begrænset sådan rent socialt af din hørenedsættelse<br />
Tove: Nej, men jeg <strong>kan</strong> ikke… jo på den måde, at til fester og også socialt på arbejdet, så <strong>kan</strong><br />
jeg jo ikke være med på samme måde. Og der… nu har jeg lige været til reception i dag… så<br />
stiller man sig hen i et hjørne, hvor der ikke er så meget… så snakker man med dem lige i<br />
nærheden. (PAUSE)… så på en eller anden måde påvirker det jo….<br />
(Tove: 110-114)<br />
Julie forklarer ligeledes, at hørenedsættelsen begrænser, når man er i selskab med mange<br />
mennesker.<br />
I: Oplever du nogensinde, at din hørenedsættelse begrænser dig socialt (...)<br />
Julie: Ja… til fester … eller i det hele taget, hvor der er mange mennesker, hvor der er<br />
baggrundsstøj, jo, der begrænser det mig.<br />
(Julie: 65-68)<br />
Peter beskriver forskellen på at være normalthørende i et selskab og at være den, der har<br />
hørenedsættelsen på følgende måde:<br />
Peter: I virkeligheden er det jo det samme, for jeg ved, at under optimale omstændigheder der<br />
<strong>kan</strong> jeg sagtens følge med på de der punkter. Men jeg <strong>kan</strong> også blive reduceret til en senil<br />
olding eller et lille barn, hvor jeg ikke <strong>kan</strong> følge med eller ikke <strong>kan</strong> svare fornuftigt… og<br />
skulle bruge for mange ressourcer til at lytte til, hvad de siger. En normalthørende ved<br />
nogenlunde på forhånd, hvordan de vil fungere, men vi ved det aldrig. Du <strong>kan</strong> fungere på alle<br />
mulige niveauer fra temmelig dum til det modsatte (Mie: Ja)… og tit har vi ikke selv kontrol<br />
over det.<br />
(Peter: 405-410)<br />
68
Under mine interviews kom der forskellige aspekter frem omkring følelsen af at føle sig ensom i et<br />
større selskab. Det er tydeligt at høre og mærke, at det er i sociale sammenhænge, at nogle af de<br />
største vanskeligheder opstår, når man har hørevanskeligheder. I særdeleshed sker dette under<br />
sociale sammenkomster som for eksempel familiefester, og det bliver også <strong>her</strong>, at følelsen af<br />
ensomhed opstår.<br />
Størstedelen af svarene omkring dette emne udspringer af mit spørgsmål om hvorvidt respondenten<br />
"oplever, at blive begrænset socialt af hørenedsættelsen". Som den største faktor nævnes, at man<br />
ikke <strong>kan</strong> følge med i samtalerne.<br />
Maren fortæller, at hun i stort omfang begrænses socialt af sin hørenedsættelse.<br />
I: (...) Oplever du, at din hørenedsættelse nogle gange begrænser dig socialt (...)<br />
Maren: Ja, meget.<br />
(Maren: 77-79)<br />
Herudover forklarer hun, hvor meget hun går glip af, når hun er i større selskaber:<br />
I: Hvad så, når du for eksempel er til fester med familien og… hvordan føles det Kan du<br />
følge med, eller er det svært<br />
Maren: Det kommer meget an på lokalet, og hvordan akustikken er. Og så hvilke personer,<br />
der er… som regel får jeg da det meste ud af det, men der vil altid være … lad os sige i hvert<br />
fald mellem 25-50%, som jeg ikke får med.<br />
I: (…) det er jo så alligevel ret meget, når du sætter de tal på…<br />
Maren: Ja.<br />
(Maren: 98-104)<br />
Tove forklarer, at hun ærgrer sig over ikke at kunne følge med:<br />
Tove: (...) Men det er jo klart, at når jeg sidder for eksempel til personalefest. Det var jeg<br />
forleden dag, og vi har de <strong>her</strong> store borde med musik i baggrunden. Så hører jeg kun dem, der<br />
sidder lige ved siden af… men sådan er det altså. Jeg <strong>kan</strong> ikke… det er ærgerligt, men jeg <strong>kan</strong><br />
ikke gøre noget ved det…<br />
(Tove: 126-129)<br />
69
Endvidere forklarer hun, at i kombination med, at give en følelse af ensomhed, så <strong>kan</strong> det godt<br />
ramme, når personer undlader at sige noget sjovt, fordi hun har en hørenedsættelse.<br />
I: Ja. Føler du nogensinde, at dine omgivelser ligesom udelukker dig eller…<br />
Tove: Nej… det <strong>kan</strong> godt være, at de engang imellem opgiver at sige noget sjovt, fordi de ved,<br />
at jeg lige skal have tænkt over det en gang, ikke. Så jeg tror nok, at der sker et vist fravalg.<br />
Ikke i ond mening… men hvis man har et eller andet, man hurtigt skal have fyret af… så<br />
sidder man ikke også siger det til en, der har svært ved at høre det. På den måde, <strong>kan</strong> det godt<br />
ramme lidt…<br />
(Tove: 223-228)<br />
Maren sætter ord på, hvordan det føles, når man misforstår, hvad der bliver sagt.<br />
I: Hvordan føler du, at din omgangskreds reagerer på din hørenedsættelse<br />
Maren: Langt de fleste synes, at det er synd for mig. Det er helt sikkert… og så <strong>kan</strong> man jo<br />
også blive lidt til grin engang imellem, når man misforstår (GRINER) nogle ting eller sådan<br />
noget.<br />
I: Hvordan føles det så, når du… <strong>kan</strong> du tage det med et smil, eller bliver du trist<br />
Maren: Det kommer an på, hvilken dag, man har. Der er nogle dage, hvor det er sværere at<br />
tage end andre dage. Er man udhvilet og har det godt, så <strong>kan</strong> man også grine af det, ikke.<br />
Men det <strong>kan</strong> være svært… det synes jeg godt, at det <strong>kan</strong>. Men jeg prøver… fordi det er helt<br />
klart den bedste måde at tage det på…<br />
I: Ja, at tage tingene med et smil<br />
Maren: Ja.<br />
I: (...) Men man skal lige have overskuddet til det…<br />
Maren: Ja, det synes jeg, at man skal.<br />
(Maren: 64-76)<br />
Maj fortæller, at hun altid er den, som ikke forstår vittigheden.<br />
I: (...) Er der nogle gange, hvor du oplever, at dit høretab begrænser dig socialt For<br />
eksempel til større fester…<br />
70
Maj: Ja. Jeg er altid den, der ikke forstår vittigheden. Når de alle sammen griner… og jeg<br />
lader det passere, for hvis det skal gentages eller oversættes, så er det ikke morsomt. Det går<br />
det for hurtigt til…<br />
(Maj: 171-175)<br />
Flere af respondenterne fremhæver, at det netop er den smalltalk, som for eksempel sjove<br />
kommentarer og vittigheder, som foregår i sociale sammenhænge, man går glip af og savner, når<br />
man har nedsat hørelse.<br />
Tove: Ja, det <strong>kan</strong> være meget anstrengende…<br />
I: At være den, der har hørenedsættelsen<br />
Tove: Ja, rigtig meget. Og man går glip af rigtig meget sjovt… altså som regel <strong>kan</strong> man høre<br />
det meste, men hvis man bare misser et ord eller to, så går man glip af pointen i vittigheden.<br />
Og det <strong>kan</strong> være svært…<br />
(Tove: 158-162)<br />
Endvidere forklarer Tove om smalltalk på arbejdspladsen:<br />
Tove: Ja, for eksempel hvis jeg sidder til… inden vi starter på et ledelsesmøde, det har vi en<br />
gang om ugen. Så er der typisk sådan noget smalltalk, hvor der er ping pong. Når man så<br />
først går i gang, så er det vores direktør, der leder og så taler vi en af gangen. Så er det ikke<br />
noget problem. Men det der smalltalk, som er hyggeligt, det har jeg svært ved at følge med i.<br />
Der <strong>kan</strong> jeg godt føle mig en lille smule udenfor … men det er ikke sådan så jeg går bagefter<br />
og tænker, at ’det var da også satans’ eller sådan noget, vel. Men det ligger der lidt… det <strong>kan</strong><br />
ikke undgås.<br />
(Tove: 212-217)<br />
Gitte fortæller, at hun ligeledes savner at kunne deltage i smalltalk.<br />
Gitte: (...) jeg savner… jeg er en meget nysgerrig person også. Jeg savner for eksempel sådan<br />
almindelig smalltalk … I omklædningsrummet … hvor jeg ikke <strong>kan</strong> høre… hvad de står og<br />
taler om derhenne, ikke.<br />
I: Ja.<br />
71
Gitte: Altså, og det ville være fuldstændig… (PAUSE)… hvad hedder sådan noget Uhøfligt<br />
og spørge eller andet, ikke … og jeg <strong>kan</strong> da også godt se, at jeg har ændret… jeg har nok<br />
ændret noget personlighed, fordi jeg er jo mere… fangede hurtigere en vittighed tidligere og<br />
grinede af den. Og fanger jeg den ikke nu, så <strong>kan</strong> jeg jo ikke nå at grine af den, med mindre<br />
den bliver sagt sådan helt … bastant til mig, ikke.<br />
(Gitte: 141-149)<br />
Herudover nævner Gitte det faktum, at man ikke <strong>kan</strong> gå ind og møde folk i en hurtig dialog som en<br />
årsag til, at følelsen af ensomhed <strong>kan</strong> opstå.<br />
I: (...) din hørenedsættelse har ikke på noget tidspunkt givet dig en følelse af ensomhed<br />
Gitte: Altså jeg ville ikke udelukke det fuldstændigt og sige klart ’nej’, det vil jeg ikke. Det<br />
ville være forkert.<br />
I: Ja.<br />
Gitte: Men det er ikke sådan noget, der præger mig eller noget jeg går og tænker over eller<br />
føler mig dårlig tilpas over, men jeg er da opmærksom på, at det <strong>kan</strong> være sådan … og der<br />
måske også er nogle situationer i livet, men jeg er ikke… det gælder med det og alt muligt<br />
andet, det skal ikke fylde for meget og jeg prøver at finde det positive i… i livet. Man har jo<br />
kun et… (...)<br />
I: (...) nu nævner du selv, at der <strong>kan</strong> være nogle situationer, <strong>kan</strong> du komme i tanke om nogle<br />
af dem<br />
Gitte: (PAUSE) Ja, altså det dér med, lige sådan hurtigt og… og gå ind i en dialog og møde<br />
folk.<br />
I: Ja.<br />
Gitte: Det <strong>kan</strong> jeg jo ikke.<br />
(Gitte: 302-317)<br />
Tove forklarer, at hvis man misser det indledende ord i en samtale, så misser man mange gange<br />
også budskabet, som følger.<br />
Tove: Jeg tror ikke, at jeg ønsker, at de tager alt for mange særhensyn. Der er nogle, der er<br />
rigtig gode til, hvis jeg ikke har hørt det, sådan lige at tage mig på armen. Det er typisk nogle,<br />
som også har hørenedsættelse indenfor familien. De ved, hvad der skal til. Og det er jo en<br />
lettelse, for så har man lige opmærksomheden fra starten af. Fordi problemet er, hvis man<br />
72
misser det første indledende ord, fordi man lige skal finde ud af, hvem det er, der siger noget,<br />
så misser man også mange gange budskabet, ikke.<br />
(Tove: 230-235)<br />
Herudover beskriver hun konsekvensen af ikke at kunne følge med under sociale sammenkomster<br />
på følgende måde:<br />
Tove: Men man <strong>kan</strong> godt blive lidt træt. Det tror jeg er almindeligt, at man <strong>kan</strong> godt blive<br />
træt… og trække sig lidt tilbage på et tidspunkt.<br />
(Tove: 121-122)<br />
Hun er ikke den eneste, som beskriver den konsekvens, at trække sig tilbage. Julie beretter om det<br />
samme scenarie:<br />
I: Ja. Beder du dem om at gentage eller ender det med, at du sidder lidt selv uden egentlig<br />
og…<br />
Julie: Meget tit beder jeg om at få det gentaget, men jeg vil da heller ikke afvise, at jeg nogle<br />
gange sådan ligesom trækker mig lidt tilbage og bare sidder lidt og iagttager og observerer<br />
og vegeterer lidt.<br />
I: Hvordan har du det så med det<br />
Julie: Det er nogle gange lidt trist. I almindelighed så har jeg accepteret det ... altså som et<br />
vilkår.<br />
(Julie: 77-83)<br />
Mie fortæller, at hun kører på rutinen til fester:<br />
Mie: ... Jeg ved, at jeg bliver dødtræt, og at jeg kører på rutinen. Det er ikke alt, jeg hører.<br />
Jeg <strong>kan</strong> sagtens svare alligevel. Jeg <strong>kan</strong> sagtens gennemføre en samtale uden egentlig at vide,<br />
hvad der bliver sagt. Det har jeg øvet mig på i mange år.<br />
(Fokusgruppe: 20-23)<br />
Maren fortæller, at hun sommetider vælger ikke at spørge ind og i stedet trække sig tilbage fra<br />
samtalen.<br />
73
I: Spørger du så ind og beder folk om at gentage, eller lader du det gå hen<br />
Maren: Det kommer også an på situationen. Hvis de henvender sig direkte til mig, og jeg ikke<br />
forstår, hvad de siger, så er jeg selvfølgelig nødt til at reagere. Men sidder der nogle og<br />
snakker, så er jeg nødt til at koble af og sige ’Jamen jeg forstår ikke, hvad de siger'.<br />
(Maren: 105-108)<br />
Mie vælger at se det positive ved situationen, når hun trækker sig tilbage fra samtalen under et<br />
større selskab.<br />
Mie: ... Jeg ved, at jeg ikke får hørt halvdelen af det, men jeg vil gerne være sammen med<br />
menneskerne. Så tager jeg det som en oplevelse. Hvis der for eksempel sidder 20 mennesker<br />
og spiser, så sidder jeg bare og har det rart med at være der. Og så trækker jeg mig lidt og<br />
sidder bare og glæder mig over, at jeg kender dem. Så jeg finder nogle gode ting ved dét.<br />
(Fokusgruppe: 259-262)<br />
De ovenstående citater om at trække sig tilbage i et selskab berører også området omkring<br />
copingstrategier. Men samtidig <strong>kan</strong> denne tilbagetrækning, som jeg har illustreret, resultere i en<br />
momentær følelse af ensomhed, og derfor er citaterne inddraget i dette afsnit.<br />
Flere af de andre respondenter fortæller ligesom Mie, at de ikke vælger de sociale ting fra på trods<br />
af, at de ved, at det <strong>kan</strong> være svært at følge med og på trods af den følelse af ensomhed, der <strong>kan</strong><br />
opstå under disse sammenkomster.<br />
Gitte: Jeg er heller ikke så vild med at gå til de store fester mere … (PAUSE) ja, fordi jeg ikke<br />
får så meget ud af… jeg siger ikke nej…<br />
I: (...) Vælger du dem fra nogensinde<br />
Gitte: Nej, jeg vælger dem ikke fra, men jeg er ikke den, der sådan ligger op til det igen.<br />
(Gitte: 125-129)<br />
Tove: Jeg vænner mig til det. Det er en del af mit liv, ikke.<br />
I: Ja. Så det slutter man ligesom fred med<br />
Tove: Ja. Jeg synes… jeg går ikke ind og melder afbud til noget. Familiefester eller sociale<br />
sammenkomster… det gør jeg faktisk ikke.<br />
(Tove: 117-119)<br />
74
Maj fortæller om at spise frokost i <strong>kan</strong>tinen med sine kolleger:<br />
Maj: ... på arbejdet har vi en <strong>kan</strong>tine, og så har vi en stor bygning med en atrium. Mine<br />
nærmeste kolleger vil gerne sidde der, og jeg er faktisk begyndt at opbygge et slags had til<br />
<strong>kan</strong>tinen. Fordi det larmer så meget. Jeg <strong>kan</strong> kun… jeg nyder det ikke, og der er så meget<br />
baggrundsstøj. Så dér er det en begrænsning.<br />
I: Ja. Hvad gør du så Lader du så være med at spise i <strong>kan</strong>tinen<br />
Maj: Nej… men nogle gange… måske en eller to gange om ugen går jeg med, fordi der er en<br />
stor gruppe, som helst vil sidde i det atrium.<br />
(Maj: 175-181)<br />
Louise fortæller, at hun deltager i fester osv. men at hun ofte går tidligt hjem.<br />
I: (...) Er der noget, du alligevel <strong>kan</strong> nævne, at du savner<br />
Louise: Der er nogle situationer, hvor jeg gerne… hvor jeg… tror jeg… hvis ikke jeg havde et<br />
høretab ville have været blevet i længere tid og ville opholde mig i højere grad nogle steder …<br />
(...). Og det er jo sådan noget med… større forsamlinger hvor jeg måske tit er den… der enten<br />
der går på dansegulvet hurtigst eller måske tager hjem, fordi jeg synes, at det er i larm, hvor<br />
det er sværest at have de der snakke. Så der er helt sikkert nogle ting, hvor jeg ville have<br />
været i højere grad, hvis ikke jeg havde hørt dårligt.<br />
I: Ærgrer det dig<br />
Louise: Ja… det gør det…<br />
I: (...) Går du hjem med sådan en følelse af ’årh'<br />
Louise: Ja, det <strong>kan</strong> jeg godt nogle gange…<br />
I: Hvor du har haft lyst til at blive<br />
Louise: Ja. Men andre gange <strong>kan</strong> jeg også godt bare læne mig tilbage… folk de ved det jo<br />
godt … og så <strong>kan</strong> jeg bare sådan sidde og nyde og bare… og bare være. Men jo, jeg <strong>kan</strong> godt<br />
nogle gange gå hjem og sige, at jeg har egentlig lyst til at blive, men jeg synes ikke, at jeg <strong>kan</strong><br />
høre noget som helst.<br />
(Louise: 44-61)<br />
Afslutningsvis skal det tilføjes, at Louise fortæller, at hun tidligere i sit liv med en hørenedsættelse<br />
oplevede en følelse af ensomhed og isolation.<br />
I: (...) Hvad var årsagen til, at du valgte at søge en netværksgruppe dengang<br />
75
Louise: Det var fordi, at jeg på det tidspunkt… var knapt så langt i min accept af mit høretab,<br />
som jeg er nu og… havde nogle andre overvejelser omkring de ting, vi har talt om og var<br />
måske mere… jeg følte mig måske… havde måske mindre livskvalitet og var måske lidt mere<br />
ensom og isoleret engang imellem. Så jeg havde brug for at vende min situation med nogen,<br />
som der var unge, og som måske kunne have de samme tanker, som jeg havde…<br />
(Louise: 182-187)<br />
Dette kunne tyde på, at et tidsperspektiv kunne have en afgørende rolle i det faktum, at<br />
respondenterne ikke oplever en længerevarende følelse af ensomhed.<br />
Generelt viser respondenternes beskrivelser, at følelsen af ensomhed er forbigående, og opstår som<br />
regel, når de er omgivet af andre mennesker i sociale sammenhænge. Jeg vil <strong>her</strong>efter sammenholde<br />
dette resultat med teorien omkring ensomhed, som jeg har gennemgået.<br />
5.1.1 Analyse af ensomhed<br />
Som før nævnt, er ensomhed et komplekst og flerdimensionelt fænomen (Hawkley & Cacioppo,<br />
2010). Man skal være opmærksom på, at fænomenet <strong>kan</strong> have mange ansigter og <strong>kan</strong> vise sig på<br />
mange forskellige tidspunkter og i forskellige situationer. Det er yderst subjektivt, hvordan følelsen<br />
af ensomhed opleves, samt i hvor høj grad den individuelle person påvirkes af dette.<br />
Da respondenterne i min undersøgelse ikke giver udtryk for en kronisk følelse af ensomhed, vil jeg i<br />
denne analyse fortrinsvis inddrage den teoretiske baggrund, som beskæftiger sig med den<br />
periodiske følelse af fænomenet. Følelsen beskrives af respondenterne i min undersøgelse som<br />
forbigående og ikke som noget, der bider sig fast i dem i længere tid af gangen, men alligevel som<br />
noget de mærker, og som ikke er rart.<br />
For størstedelens af respondenternes vedkommende opleves ensomhed, når de befinder sig blandt<br />
andre mennesker. Dog forklarer Ester, at hun også godt <strong>kan</strong> opleve en følelse af ensomhed, når hun<br />
takker 'nej' til at tage med sin mand til et arrangement, og derefter sidder alene derhjemme. Louise<br />
fortæller, at hun blandt andet oplever følelsen af ensomhed, når hun forlader et selskab, fordi<br />
hendes nedsatte hørelse gør, at hun ikke magter at bliver der længere. Så opstår følelsen, når hun<br />
efterfølgende er derhjemme alene og egentlig gerne stadig ville deltage i festen.<br />
76
Respondenterne beskriver, at følelsen af ensomhed er svær at definere, men ingen af dem udtrykker,<br />
at de oplever en positiv form for ensomhed. Tværtimod er oplevelsen af ensomhed en negativ,<br />
intern ensomhed, som opstår, når de oplever en afstand til andre, når de befinder sig i sociale<br />
sammenhænge omgivet af mange mennesker (de Jong-Gierveld & Raadschelders, 1982). Young<br />
(1978) beskriver, at den mest almindelige form for ensomhed er forbigående og opstår lejlighedsvis<br />
i personers liv som korte oplevelser af at føle sig ensom. Det er denne almindelige form for<br />
ensomhed, som mine resultater beskriver.<br />
Når man sammenholder respondenternes beretninger om oplevelsen af ensomhed med Peplau &<br />
Perlmans (1982) otte teoretiske kategorier for ensomhed, er der sammenhænge mellem nogle af de<br />
teoretiske tilgange og beskrivelserne fra mine interviews; indenfor den sociologiske tilgang<br />
beskrives, at man konstant monitorerer miljøet således, at man <strong>kan</strong> passe ind i dette på bedst mulig<br />
vis. Når man har en hørenedsættelse, vil man ikke være i stand til at indgå i dialogen i sociale<br />
sammenhænge på samme vilkår som de øvrige deltagere. Hermed bliver man mindet om sine<br />
utilstrækkeligheder, hvilket fører til forbigående følelse af ensomhed. Man bliver opmærksom på,<br />
hvad andre tænker om en og på, at man ikke <strong>kan</strong> følge med i samtalen.<br />
Under The Interactionist view taler Weiss (1974) om ordinær ensomhed <strong>her</strong>under social ensomhed,<br />
hvilket er en følelse, som opstår som konsekvens af en manglende følelse af fællesskab. I teoriens<br />
reneste forstand omhandler dette manglende meningsfyldte venskaber og tilknytning til et netværk.<br />
Men det er min vurdering, at man godt <strong>kan</strong> strække denne kategori til også at omfatte en manglende<br />
følelse af fællesskab med sit netværk. Som foreksempel når man sidder til en fest omgivet af<br />
venner, hvor man ikke <strong>kan</strong> deltage i samtalen, fordi man ikke <strong>kan</strong> høre, hvad der bliver sagt.<br />
Hermed kommer man, ifølge respondenterne i min undersøgelse, til at føle sig udenfor fællesskabet<br />
også selvom dette fællesskab består af nære venner og familie.<br />
Ligeledes opstår ensomhed ifølge The Cognitive Approach, når individet oplever en forskel mellem<br />
den ønskede grad af social kontakt og den opnåede grad af social kontakt. Befinder man sig i et<br />
selskab og ønsker at tale med de mennesker, man er iblandt, men ikke <strong>kan</strong> dette, <strong>kan</strong> det resultere i<br />
en følelse af ensomhed.<br />
Cacioppo & Patrick (2008) beskriver ensomhed som social smerte, hvilket afspejler beskrivelsen fra<br />
respondenterne i min undersøgelse. For eksempel fortæller Louise, at man føler sig udenfor et<br />
77
fællesskab, når man er ensom i sociale sammenhænge. Man mærker altså, at det ikke er muligt at<br />
tage del i det sociale fællesskab, hvilket resulterer i den forbigående, smertelige følelse ensomhed.<br />
Herudover fremhæver Cacioppo & Patrick (2008), at den forbigående ensomhed er så normal, at<br />
man opfatter den som en del af livet. Det er mit indtryk, at respondenterne i min undersøgelse i høj<br />
grad opfatter den forbigående følelse af ensomhed, som de oplever i sociale sammenhænge, som en<br />
del af deres liv med nedsat hørelse. Men til trods for dette er følelsen stadig smertelig og noget, som<br />
de er opmærksomme på.<br />
Cacioppo & Patrick (2008) påpeger, at det er den subjektive oplevelse af ensomhed, som er<br />
afgørende og ikke følelsen af bogstavelig talt at være eller ikke at være alene. Dette blev meget<br />
tydeligt i min undersøgelse, idet næsten alle respondenterne beskrev, at følelsen af ensomhed<br />
opstår, når de er sammen med andre mennesker, på arbejdet eller under sociale sammenkomster, og<br />
altså dermed ikke, når de er alene i bogstaveligste forstand.<br />
Som tidligere nævnt, har Hawkley & Cacioppo (2009) listet en række prædiktorer for udvikling af<br />
ensomhed <strong>her</strong>under helbred, hvor forfatterne benytter det at have en hørenedsættelse som eksempel.<br />
Det er mit klare indtryk, at respondenterne i min undersøgelse ikke ville føle sig ensomme under<br />
sociale sammenhænge i samme grad, hvis de ikke havde en hørenedsættelse. Deres ønske er nemlig<br />
at kunne deltage på lige fod med de andre, og den umiddelbare forhindring for dette er deres<br />
hørevanskeligheder. Det er muligt at andre af Hawkley & Cacioppos (2009) prædiktorer gør sig<br />
gældende for respondenterne i min undersøgelse. Men da jeg ikke har interviewet dem indgående<br />
omkring personlighedstræk, sociodemografi osv., er det ikke muligt for mig at inkludere disse i min<br />
analyse.<br />
Set i lyset af den eksisterende empiri er det er iøjnefaldende, at ingen af respondenterne gav udtryk<br />
for en kronisk følelse af ensomhed. Louise (182-187) fortæller, at hun tidligere havde en følelse af<br />
ensomhed og isolation, hvilket antyder, at der er et tidsperspektiv, som spiller en rolle. I denne tid<br />
<strong>kan</strong> der som led i erkendelsesprocessen være sket en høremæssig- og personlig udvikling, som gør,<br />
at følelsen af ensomhed ikke længere er til stede.<br />
5.2 Isolation<br />
I min gennemgang af den eksisterende empiri fremhævede jeg undersøgelsen af Hawthorne (2008),<br />
som påviste, at helbredstilstande, <strong>her</strong>under nedsat hørelse, var forbundet med social isolation.<br />
I dette afsnit vil jeg fremhæve respondenternes udtalelser om deres oplevelse af isolation.<br />
78
Det er generelt for respondenterne i min undersøgelse, at de har svært ved at adskille og definere<br />
følelsen af isolation og følelsen af ensomhed. Maren beskriver, at følelsen som opstår på baggrund<br />
af ensomhed og isolation <strong>kan</strong> være den samme:<br />
I: Føler du dig nogensinde isoleret på grund af din hørenedsættelse<br />
Maren: Ja.<br />
I: Hvornår gør du det<br />
Maren: Jamen altså, det er jo… om det er isolation, som jeg føler med familien eller ved<br />
festlige lejligheder… eller om det er en ensomhed på grund af isolation … det er svært at sige,<br />
synes jeg. Fordi jeg synes, at følelsen <strong>kan</strong> godt være den samme …<br />
(Maren 197-202)<br />
Ester synes ligeledes, at følelsen af ensomhed og følelsen af isolation hænger sammen. Herudover<br />
beskriver hun, hvordan hun reagerer, når hun oplever at befinde sig i en situation, hvor hun føler sig<br />
isoleret.<br />
Ester: (...) Så er jeg i virkeligheden et eller andet sted isoleret, og så siger jeg "nå, så går jeg<br />
hjem". Så kunne det godt være, at ensomhedsfølelsen kom oveni. De hænger jo lidt sammen…<br />
(Fokusgruppe: 341-343)<br />
Mie fortæller, at hun godt <strong>kan</strong> føle sig isoleret. Hun bruger et møde på sin arbejdsplads, hvor hun<br />
følte sig isoleret som konkret eksempel.<br />
Mie: ... (...) Jeg aner ikke, hvad de har snakket om. Men så vurderer jeg, om det er vigtigt<br />
eller ikke vigtigt. Men så da han var gået… jeg gik faktisk lidt og tænkte over, om jeg skulle<br />
spørge de andre, om hvad der egentlig lige skete, for det ville jeg sagtens kunne… men så<br />
tænkte jeg, at jeg egentlig var lidt ligeglad. Det var andre ting, som var vigtigere… og jeg<br />
kunne fornemme på stemningen, at det, vi havde lavet, gjorde et godt indtryk, og så var jeg jo<br />
tilfreds med det, fordi det jo var det vigtigste… Men der kunne jeg godt føle mig isoleret. For<br />
jeg var faktisk ikke rigtigt med.<br />
(Fokusgruppe: 265-371)<br />
79
Peter fremhæver, at det er bekymringen for at blive isoleret, der fylder mest for ham. Han tilføjer, at<br />
denne bekymring opstår igen og igen, selvom det stort set aldrig bliver en realitet, at han kommer til<br />
at føle sig isoleret.<br />
Peter: Jeg tror, at for mig er det mere bekymringen for at blive isoleret… altså udsigten til at<br />
blive isoleret i de mange nye situationer, som man kommer i. For realiteten er, at jeg ikke<br />
bliver det særlig tit. Jeg havner ofte i et godt selskab, hvor jeg finder nogle interessante<br />
mennesker at snakke med. Det er utrolig sjældent, at det sker, at jeg føler mig isoleret… men<br />
hver gang jeg skal et eller andet; nyt seminar, ny konference, en ny sammenhæng… hvordan<br />
får jeg så lige sat mig et sted, hvor jeg <strong>kan</strong> høre nogen. Tænk, hvis man skulle sidde der hele<br />
alene en hel aften uden at kunne snakke med nogen… men det sker stort set aldrig. Det er<br />
bekymringen for det, der er fylder.<br />
(Fokusgruppe: 383-389)<br />
Han fortæller, at han ville leve et mere udadrettet liv, hvis han ikke havde en hørenedsættelse.<br />
Peter: (...) Jeg spiller selv musik, så jeg ville spille sammen med nogle andre. Det gør jeg ikke<br />
nu. Og jeg ville spise frokost sammen med mine kolleger hver dag i stedet for at ordne noget<br />
andet. Jeg ville lade være med at gå og bekymre mig om alt muligt selskabelighed, jeg skulle<br />
til. Jeg ville leve mere udadrettet, end jeg gør, det ville jeg. Jeg har et rigt socialt liv, men jeg<br />
ville gerne være mere blandt mennesker. Jeg har behov for de dér øer, hvor jeg bare er mig<br />
selv… jeg <strong>kan</strong> godt lide at være alene, men jeg ville være mere udadrettet, hvis jeg ikke skulle<br />
tage hensyn til det (hørenedsættelsen, red.). Så der er ting, jeg ikke gør på grund af dét der.<br />
(Fokusgruppe: 24-31)<br />
Herudover nævner han et konkret eksempel, hvor han føler sig isoleret; nemlig når han ikke <strong>kan</strong><br />
spise frokost sammen med sine kolleger.<br />
Peter: ... jeg er rigtig glad for mine kolleger, og snakker med mange af dem. Men jeg spiser<br />
ikke frokost med dem. Det er umuligt, fordi der er rigtig mange, som sidder omkring et langt<br />
bord og snakken går… samtidig med, at de snakker på engelsk og og alt muligt andet. Det <strong>kan</strong><br />
jeg ikke. Men mit kontor er lige overfor, og der er glasdøre, så jeg <strong>kan</strong> sidde og følge med. Og<br />
nogle gange går jeg ind og tager en kop kaffe… men lige i dén situation, der føler jeg mig<br />
faktisk isoleret. Det gør jeg.<br />
80
(Peter: 347-352)<br />
Louise fortæller, at hun kun oplever en kortvarig, situationsbestemt følelse af isolation, som ikke er<br />
noget, hun tænker over.<br />
I: (...) Føler du dig nogensinde isoleret<br />
Louise: Nej, det… nej, det gør jeg ikke… altså det <strong>kan</strong> man jo igen gøre i måske den ene<br />
situation, men det er ikke noget, det sådan… som sådan en tanke eller følelse, jeg har haft<br />
som jeg har gået og… boltret med, nej.<br />
(Louise: 150-153)<br />
Maren beskriver, som det også viste sig at være tilfældet med ensomhed, at det er i større<br />
forsamlinger, at følelsen af isolation opstår.<br />
I: Men det er kun i de der situationer, hvor du er i større forsamlinger, at den (følelsen af<br />
isolation, red.) kommer<br />
Maren: Ja, det synes jeg.<br />
I: Okay. Og det gør dig ked af det, når den opstår<br />
Maren: (...) Ja. Altså det gør det, for man tænker ’øv’, sikke noget….<br />
(Maren: 203-207)<br />
Fælles for størstedelen af respondenternes svar er, som det var tilfældet med deres svar på mit<br />
spørgsmål omkring ensomhed, at følelsen af isolation er forbigående og situationsbestemt, idet de<br />
mærker den, når de befinder sig iblandt flere andre mennesker.<br />
Der er dog en undtagelse til dette, nemlig Gitte, som beskriver, at hendes følelse af isolation opstår,<br />
fordi hun ikke er i stand til at skabe nye venskaber og bekendtskaber.<br />
I: (...) oplever du nogensinde, at du føler dig isoleret på grund af din<br />
hørenedsættelse<br />
Gitte: At jeg isolerer mig<br />
I: Ja, om du føler dig, eller om du gør det… Det er egentlig begge dele, jeg gerne vil frem til.<br />
Gitte: En lille smule vil jeg…<br />
I: (...) Vil du prøve at sætte ord på<br />
81
Gitte: Jamen, det synes jeg jo sådan set, at jeg har gjort, at det… At man ikke lige er hurtig til<br />
at gå ind og skabe nye, om ikke venskaber, så bekendtskaber … Og… Ja, og det <strong>kan</strong> man<br />
måske godt savne, ikke… Fordi så er der jo noget, man går glip af, som man måske godt<br />
ville… Men den mulighed er der så ikke.<br />
(Gitte: 330-339)<br />
Julie fortæller, at hun ikke oplever en følelse af isolation.<br />
I: (...) føler du dig nogensinde isoleret<br />
Julie: Nej. Det vil jeg sige, at det gør jeg ikke.<br />
(Julie: 147-149)<br />
Maj, som oprindeligt er fra England, forklarer, at den følelse af isolation, som hun oplever, opstår<br />
på baggrund af kulturforskelle og ikke på baggrund af hendes hørenedsættelse.<br />
I: (...) Føler du dig nogensinde isoleret<br />
Maj: Nej… altså jeg føler mig anderledes nogle gange… men jeg tror, at det mere er fordi, at<br />
jeg er englænder og har en anden kultur. (...)<br />
I: Ja… så det er mest fordi, at du ikke er fra Danmark<br />
Maj: Ja. Og at jeg ikke har gået i gymnasiet og ikke har oplevet det danske… så det har ikke<br />
noget med mit høretab at gøre. Det er en kulturforskel.<br />
(Maj: 302-313)<br />
Når man ønsker at vurdere graden af social isolation, er det nødvendigt at foretage en vurdering af<br />
personens netværk. Jeg bad respondenterne om at vurdere deres sociale liv. Herunder er en række af<br />
de svar, som udsprang af spørgsmålene, som omhandlede respondenternes sociale liv:<br />
I: (...) Er du tilfreds med dit sociale liv<br />
Gitte: (PAUSE) Ja, det tror jeg egentlig nok, at jeg er. Jeg har altid<br />
været sådan lidt (PAUSE)… jeg har aldrig haft mange, jeg har haft få og<br />
tætte veninder, og venner...<br />
(Gitte: 135-137)<br />
I: Er der noget, du føler, at du savner i dit sociale liv<br />
82
Julie: (PAUSE) Ja, men måske ikke lige decideret nogle ting, som hænger sammen med<br />
hørenedsættelsen. Altså, jeg har sunget i kor, og jeg ville rigtig gerne synge i kor stadigvæk.<br />
Jeg har måtte sie det fra af nogle andre grunde. Og hvem ville ikke gerne finde manden i sit<br />
liv og… have en partner, ikke … og sådan nogle ting. Men at det decideret har en forbindelse<br />
til hørenedsættelsen, det vil jeg ikke påstå. Der <strong>kan</strong> være mange grunde til det…<br />
(Julie: 46-52)<br />
I: (...) Er du tilfreds med dit sociale liv<br />
Maren: Ja. Det er jeg. Altså mit sociale liv fejler ikke noget, det er bare mig, der ikke <strong>kan</strong><br />
høre (GRINER).<br />
I: Godt. Så der er ikke noget, du savner<br />
Maren: Nej… jo, min tid til at pleje det.<br />
(Maren:46-50)<br />
I: Så er der noget, du savner i dit sociale liv<br />
Maj: En kæreste. Ja… men det tror jeg, at alle der er i min alder og single ville sige… så det<br />
er for mig ikke noget, der hænger sammen med mit høretab, fordi jeg har andre venner, som<br />
også er singler. Så jeg tænker ikke, at jeg ikke har en kæreste, fordi jeg har et høretab. Slet<br />
ikke. Men jeg vil sige, at jeg har et rigtig dejligt socialt liv…<br />
(Maj 144-148)<br />
I: (...) vil du betegne din omgangskreds som værende lille eller almindelig eller stor<br />
Tove: Det er vel almindelig… familie og veninder og den slags… men ikke gevaldig stor.<br />
Hørnedsættelsen har faktisk ikke ført til, at jeg har mindsket min omgangskreds.<br />
I: Så du vil sige, at du er tilfreds med dit sociale liv<br />
Tove: Ja.<br />
(Tove:64-69)<br />
I: (...) Vil du betragte din omgangskreds som værende lille, tilpas eller stor<br />
Louise: Den er nok… nogen ville nok kalde den lille, jeg ville nok kalde den tilpas…<br />
I: Ja. Er du tilfreds med dit sociale liv<br />
Louise: Meget.<br />
(Louise: 40-44)<br />
83
Det er altså den generelle holdning blandt respondenterne, at de er tilfredse med deres sociale liv og<br />
sociale netværk.<br />
5.2.1 Analyse af isolation<br />
Som bekendt nedsættes mulighederne for kommunikationen som konsekvens af en hørenedsættelse.<br />
Dette sker både for personen med nedsat hørelse, men samtidig også for de mennesker som omgiver<br />
vedkommende. De skal nemlig lægge mere energi i kommunikationen ved at tale langsommere,<br />
artikulere tydeligere, huske at vende ansigtet mod personen for imødekomme mundaflæsning, osv.<br />
Som et resultat af disse krav til kommunikationen er der en høj risiko for, at omgivelserne vil skabe<br />
mindre kontakt med personen, som har en hørenedsættelse, hvilket resulterer i, at denne <strong>kan</strong> blive<br />
mere og mere isoleret (Arlinger, 2003).<br />
Jeg nævnte i begyndelsen af teoriafsnittet omhandlende isolation, at fokus for dette projekt er på<br />
subjektiv opfattet social isolation. Det er i denne forbindelse relevant at nævne, at ingen af<br />
respondenterne i min undersøgelse gav udtryk for, at de oplever objektiv social isolation; de gav<br />
alle udtryk for tilfredshed med deres sociale liv og de relationer, som dette består af. De fortæller<br />
ikke, at de oplever en mangel på længerevarende interpersonelle relationer. Fokus er altså med rette<br />
på subjektiv opfattet social isolation.<br />
Herudover redegjorde jeg for The Network Approach, og at man i forbindelse med denne objektive<br />
tilgang <strong>kan</strong> benytte teorien bag ensomhed i sin analyse af isolation. Man skal <strong>her</strong>med også se på den<br />
subjektive oplevelse af individers personlige netværk, hvor kontakten med andre er af central<br />
betydning. Netop kontakten med andre bliver ramt, når man har en hørenedsættelse. Og det er også<br />
mangel på denne kontakt, som udløser en følelse af, ikke kun ensomhed, men også isolation.<br />
Således opstår følelsen af isolation blandt størstedelen af respondenterne, som oplever denne<br />
følelse, når de er sammen med andre mennesker i sociale sammenhænge, idet det <strong>her</strong> er svært netop<br />
at opretholde en kontakt og være en del af snakken.<br />
Herudover nævner Peter, at han ville leve et mere udadrettet liv, hvis han ikke havde en<br />
hørenedsættelse. Gitte giver også udtryk for dette, idet hun nævner, at hun føler sig isoleret i den<br />
forstand, at hørenedsættelsen gør det vanskeligt at opsøge nye venskaber og bekendtskaber. Dermed<br />
oplever hun en barriere i forhold at udvide sit netværk, såfremt hun ønskede at gøre dette.<br />
84
Som jeg gennemgik tidligere findes der indenfor The Network Approach tre forskellige tilgange,<br />
som <strong>kan</strong> bruges som en rettesnor, hvorfra man <strong>kan</strong> udlede definitioner af social isolation.<br />
Tilgangene drejer sig om social isolation, som er opstået på baggrund af mangel på bestemte<br />
karakteristika i det personlige netværk.<br />
Indenfor The social integration approach karakteriserer man det personlige netværk. Denne<br />
karakteristik indikerer graden af integration (Hortulanus et al., 2006). Jeg har som bekendt i min<br />
undersøgelse ikke foretaget en dybdegående karakteristik af respondenternes sociale netværk. Dog<br />
drejede en del af mine spørgsmål sig om deres egen vurdering af deres sociale liv. Ud fra disse svar,<br />
som er præsenteret i foregående afsnit, tillader jeg mig at drage en konklusion om, hvorvidt de er<br />
socialt integrerede eller ej. Idet ingen af respondenterne i min undersøgelse udtrykker utilfredshed<br />
med deres sociale netværk, <strong>kan</strong> de anses som socialt integrerede. Se for eksempel Maren (47-51) og<br />
Louise (41-45)<br />
The social network approach er rettet mod en karakteristik af netværk, som en person deltager i<br />
(Hortulanus et al., 2006). Man ser, som tidligere nævnt, på de formelle strukturer og forhold<br />
imellem personerne i netværket. Er en person ikke en del af et netværk, som han passer godt ind i,<br />
og som består af nære relationer, er der større risiko for at vedkommende bliver isoleret. Når man<br />
har en hørenedsættelse, <strong>kan</strong> denne blive skyld i, at man i mindre grad er en del af netværket, idet<br />
hørenedsættelsen skaber barrierer i forhold til kommunikationen. Man <strong>kan</strong> forestille sig, at dette<br />
især kommer til udtryk under sociale sammenhænge, hvor personen med nedsat hørelse oplever at<br />
blive koblet af de samtaler, som foregår imellem mennesker, som ellers muligvis er en del af<br />
vedkommendes personlige netværk. Dette <strong>kan</strong> være årsagen til, at størstedelen af respondenternes<br />
svar omkring ensomhed omhandler situationer, som de oplever i sociale sammenhænge som for<br />
eksempel til familiefester.<br />
Teorien omkring isolation drejer sig, som nævnt, hovedsagligt om vurdering af netværk. Hvorvidt<br />
ens arbejdsrelationer opfattes som en del af ens netværk, er, som jeg opfatter det, en individuel og<br />
subjektiv vurdering. Teorien er også uklar omkring dette. Den fastslår blot, at man skal foretage en<br />
karakteristik af netværk, som en person deltager i. Når spørgsmålet kommer til isolation, nævner<br />
flere af respondenterne, som angivet, at de føler sig isolerede på deres arbejdsplads. De påvirkes af,<br />
at de ikke <strong>kan</strong> deltage i kommunikationen på arbejdspladsen på lige fod med deres kolleger. Jeg<br />
vælger dermed at se mine respondenters arbejdsmæssige relationer som en del af deres netværk, da<br />
dette er et netværk, som de deltager i på daglig basis.<br />
85
I The social support approach er fokus på kvaliteten af de forhold, hvor der sker en udveksling af<br />
støtte og hjælp. Det er min opfattelse, at respondenterne i min undersøgelse er godt dækket ind på<br />
dette punkt.<br />
Hos respondenterne er følelsen af ensomhed og isolation som bekendt tydeligst i sociale<br />
sammenhænge. Dette sker formegentlig på baggrund af, at netværket, selvom det er stabilt, ikke<br />
formår at imødekomme respondenternes hørenedsættelse og dermed inddrage vedkommende<br />
tilstrækkeligt i, hvad der foregår. Objektivt set yder netværket dermed ikke den nødvendige sociale<br />
støtte. Når de subjektive faktorer, som jeg gennemgik under min analyse af ensomhed inddrages, er<br />
min vurdering af graden af isolation identisk med vurderingen af graden af ensomhed; nemlig at<br />
følelsen er forbigående, og at den fortrinsvis opstår, når respondenterne befinder sig i sociale<br />
sammenhænge.<br />
Som det er gældende for resultaterne omkring ensomhed i indeværende undersøgelse, <strong>kan</strong> det, set i<br />
lyset af resultaterne fra Hawthorne's (2008) undersøgelse, komme som en overraskelse, at<br />
respondenterne i min undersøgelse ikke beskriver en højere grad af isolation, end de gør.<br />
5.3 Livskvalitet<br />
For at danne et indtryk af respondenternes generelle livssituation, ønskede jeg at høre deres<br />
vurdering af, hvorvidt deres livskvalitet påvirkes af den nedsatte hørelse. Hensigten var at kunne<br />
drage en sammenligning mellem mine resultater omkring livskvalitet og resultaterne omkring<br />
graden af følelse af ensomhed og isolation.<br />
Jeg stillede under mine interviews spørgsmålet om, hvad livskvalitet er. Svarene <strong>her</strong>fra illustrerer,<br />
at opfattelsen af begrebet i høj grad er individuel. Selvom respondenternes opfattelse af livskvalitet<br />
er forskellig, er der alligevel svar, som går igen. Disse omfatter blandt andet at have et godt helbred<br />
og balance i tilværelsen. Især hæfter jeg mig ved et bestemt svar, nemlig at livskvalitet er at være<br />
sammen med andre mennesker og dermed være omgivet af et netværk. Maren forklarer det således:<br />
I: (...) hvad er livskvalitet efter din opfattelse<br />
86
Maren: Uha… livskvalitet er jo… det er jo det sociale. Det er jo dels at være sammen med<br />
andre mennesker. Ikke fordi, at jeg ikke <strong>kan</strong> være alene, det <strong>kan</strong> jeg sagtens. Jeg har boet<br />
alene i så mange år, så det er ikke mit problem, men… ja, altså det er da en livskvalitet, at<br />
man har et netværk og nogle at være sammen med. Det synes jeg, er det vigtigste i livet (...)<br />
(Maren: 209-214)<br />
Julie nævner ligeledes, at livskvalitet er at have et bagland.<br />
I: (...) hvad livskvalitet, efter din opfattelse, er<br />
Julie: (PAUSE) Det er et stort spørgsmål, som jeg synes, at det er svært at svare kort på…<br />
(PAUSE) Jeg <strong>kan</strong> godt nævne en række elementer, som jeg synes, indgår … I<br />
livskvalitet. Der tænker jeg blandt andet på at have et bagland… familie , venner og bekendte<br />
og kolleger og hvilke andre sammenhænge, man ellers kommer i.<br />
(Julie: 150-154)<br />
Peter nævner blandt andet kontakt med andre mennesker.<br />
Peter: En grundlæggende følelse af mening, synes jeg. Og glæde ved det, man gør. Og kontakt<br />
med andre mennesker… at det ikke er ligegyldigt, om man står op om morgenen… og at man<br />
går træt i seng og er blevet brugt på en god måde.<br />
(Fokusgruppe: 519-521)<br />
Louise fortæller, at livskvalitet for hende er at være sammen med andre mennesker.<br />
I: (...) Hvad er livskvalitet efter din opfattelse<br />
Louise: Åhh… det er mange ting… altså livskvalitet er jo, når man… når jeg er sammen med<br />
mine veninder og mine venner og sidder udenfor en sommerdag som i dag… og det er at<br />
rejse, i høj grad. Og det er bare at være sammen med min familie og mine venner. Og lave en<br />
masse ting… også igennem Høreforeningen for eksempel. Og de mennesker, som jeg har mødt<br />
der.<br />
(Louise: 154-159)<br />
87
Det er nærliggende at tro, at Louises livskvalitet bliver påvirket af hendes hørenedsættelse, idet<br />
denne er en faktor, som spiller ind i samværet med andre. Louise vurderer dog selv, at dette ikke er<br />
tilfældet.<br />
I: (...) Påvirker din hørenedsættelse din livskvalitet<br />
Louise: Nej. Nej, det gør den ikke…<br />
(Louise: 160-161)<br />
Peter fortæller, at hørenedsættelsen ikke forhindrer ham i at være glad.<br />
Peter: Der har været perioder af mit liv, hvor jeg ikke havde det så godt, og hvor noget af det<br />
i høj grad skyldtes mine ører. Det er der ingen tvivl om. Jeg hører rigtig dårligt, mellem 70 og<br />
80 dB, og jeg er virkelig glad for mit liv. Ikke bare lige nu <strong>her</strong>… det har jeg været i mange,<br />
mange år. Det er noget rigtig møg at høre dårligt… jeg har også diabetes, det er også noget<br />
rigtig møg… men jeg er stort set i godt humør eller i tophumør det meste af tiden. Så det er<br />
ikke noget, der forhindrer mig i at være glad. Det er det ikke.<br />
(Peter: 528-533)<br />
Ifølge Tove påvirkes livskvaliteten af at have en hørenedsættelse, men ikke følelsen af at have et<br />
godt liv.<br />
I: Så det er ikke noget, der påvirker din livskvalitet<br />
Tove: Nej… jo det påvirker livskvaliteten, fordi jeg er udelukket fra nogle situationer. Men det<br />
påvirker ikke min generelle opfattelse af det at have et godt liv. Der <strong>kan</strong> så være de der<br />
situationer med børn, ikke, hvor man rent faktisk mister nogle relationer. Men det er ikke<br />
noget, der plager mig til daglig.<br />
(Tove: 258-262)<br />
Julies opfattelse er meget lig Toves idet hun mener, at livskvaliteten kun i begrænset omfang<br />
påvirkes af at leve med en hørenedsættelse.<br />
I: Så du føler ikke, at din hørenedsættelse har nogen forringende effekt på din<br />
livskvalitet<br />
88
Julie: (PAUSE) Den er der måske nok, forringelsen. Men at den er meget stor, det <strong>kan</strong> jeg<br />
ikke sige.<br />
I: Men en lille smule…<br />
Julie: Ja. Det påvirker jo også min livskvalitet at have en skæv ryg og en breddeøgning af<br />
hjertepulsåren og sådan nogle ting, ikke.<br />
(...)<br />
Julie: Så jo, jo det medfører en forringelse af livskvaliteten, det tror jeg. Fordi… vi… jo, det<br />
er jeg sikker på, men jeg oplever den ikke så voldsom stor, så den kommer til at overskygge<br />
min glæde ved det, der er at være glad for og det, der er af plusser på den konto, som øger<br />
min livskvalitet, vel.<br />
(Julie: 157-166)<br />
Det er Marens opfattelse, at hendes hørenedsættelse har en indflydelse på hendes livskvalitet.<br />
I: Føler du, at din hørenedsættelse har en indflydelse på din livskvalitet<br />
Maren: Ja. Jamen det har den. Fordi den har jo alligevel en indflydelse på det sociale. Fordi<br />
der vil være nogle ting, som man ikke lige får fat i, når man sidder sammen med andre<br />
mennesker, og sådan er dét… og det lærer man måske aldrig helt at acceptere. Det tror jeg<br />
ikke. Man vil altid have den dér ’sørens også’.<br />
(Maren: 216-220)<br />
Således er det meget individuelt, hvordan livskvalitet opleves og hvad man lægger vægt på, når man<br />
selv skal vurdere, om man har høj livskvalitet. Herudover er det også individuelt, om<br />
respondenterne selv vurderer, at deres livskvalitet påvirkes af at leve med en nedsat hørelse.<br />
5.3.1 Analyse af livskvalitet<br />
Som jeg beskrev, da jeg præsenterede teorien omkring livskvalitet, er fokus i denne fremstilling på<br />
den subjektive oplevelse af livskvalitet.<br />
Figur 2 illustrerer, at hele systemet for livskvalitet påvirkes af udefrakommende faktorer. En<br />
hørenedsættelse er et eksempel på en udefrakommende faktor. Ydermere ses det i figur 2, at<br />
hørenedsættelsen <strong>kan</strong> have en indflydelse på den fysiske trivsel inden for selve systemet. Jeg<br />
anskuer det ikke således, at fordi man har en hørenedsættelse, er dette ensbetydende med, at man<br />
ikke trives eller <strong>kan</strong> trives fysisk. Men en hørenedsættelse er en fysisk funktionsnedsættelse, som<br />
89
vil have en effekt på vedkommende, som lever med denne. Især vil evnen til at kommunikere blive<br />
ramt. Denne effekt vil kunne brede sig til også at påvirke den emotionelle trivsel ligeledes vil den<br />
strække sig videre ud og påvirke hele systemet foruden de subjektive faktorer. Herudover vil social<br />
trivsel, for eksempel samfundsdeltagelse, kunne blive påvirket.<br />
Sammenholdt med mine resultater fra analyserne af ensomhed og isolation, viser det sig, at<br />
hørenedsættelsen påvirker evnen til at deltage i snakken under sociale sammenhænge. Denne<br />
manglende deltagelse giver for nogle respondenters vedkommende en forbigående følelse af<br />
ensomhed og isolation. Samfundsdeltagelse svækkes, hvilket <strong>kan</strong> påvirke den emotionelle trivsel.<br />
Sammenhængen er illustreret i figur 2, som viser, at hele systemet <strong>kan</strong> påvirkes af<br />
hørenedsættelsen, og udfaldet <strong>kan</strong> dermed blive, at livskvaliteten påvirkes, som det er tilfældet hos<br />
Maren. I Julies tilfælde påvirkes hendes livskvalitet kun i begrænset omfang. For den resterende del<br />
af respondenterne gør sig dog gældende, at deres livskvalitet ikke påvirkes ej heller af den, for<br />
nogles vedkommende, forbigående følelse af ensomhed og isolation.<br />
5.4 Coping<br />
Taler man med en person, som lever med nedsat hørelse om netop hørenedsættelsen, så kommer<br />
meget af samtalen på den ene eller anden vis til at dreje sig om coping. Således omhandler meget af<br />
mit datamateriale, når man dykker ned i denne med analytiske øjne, forskellige copingstrategier. I<br />
min hidtidige begrebsliggørelse har jeg fundet frem til, at respondenterne oplever en følelse af<br />
ensomhed og isolation, når de er iblandt andre mennesker i sociale sammenhænge. Derfor har jeg,<br />
for at bevare overblikket, valgt at denne analyse af coping vil handle om copingstrategier, som<br />
benyttes, når man befinder sig i sociale sammenhænge. Herefter vil jeg komme ind på benyttelse af<br />
en netværksgruppe som copingstrategi.<br />
Gitte beskriver, hvordan hun tænker på, om nogle mennesker måske opfatter hende som overlegen,<br />
når hun ikke rigtig deltager i dialogen.<br />
Gitte: Men det <strong>kan</strong> da godt være… Et savn, fordi jeg er da sikker på, at nogen, der ikke<br />
kender mig tænker, ’nå hun er sådan’… Jeg ved ikke hvilket ord, man sætter på sådan en…<br />
’Hun har nok i sig selv’, eller ’er hun lidt halv-overle…’ Eller et eller andet… Og det lever<br />
jeg med (I: Ja), at sådan er det.<br />
(Gitte: 319-322)<br />
90
Hendes måde at håndtere dette på er altså at leve med, at "sådan er det".<br />
Mie forklarer, at hun økonomiserer med sin hørelse.<br />
Mie: ...Men så er der altid en af de andre ledere eller de andre lærere, der så sidder der, og<br />
hvis jeg <strong>kan</strong> fornemme, at der er noget, der kommer mig ved, og som jeg skal svare på, så<br />
spørger jeg dem, om de lige <strong>kan</strong> oversætte, så jeg er sikker på, hvad jeg svarer på. Det vil de<br />
gerne. Men der er også mange ting, hvor jeg tænker, at det må en anden tage sig af, og så<br />
lukker jeg helt ned mentalt, for så <strong>kan</strong> jeg spare kræfterne til noget andet. Jeg <strong>kan</strong> godt<br />
mærke, at jeg økonomiserer meget med det.<br />
(Fokusgruppe: 83-88)<br />
Hun fortæller videre, hvordan hun under et møde på arbejdet benytter en copingstrategi, som hun<br />
selv kalder "fake"; hun lader bare som om, at hun <strong>kan</strong> høre, hvad der bliver sagt.<br />
Mie: ...Men vi havde for eksempel møde med borgmesteren forleden dag, og jeg ved, at han<br />
hører overhovedet ingenting på det ene øre, men alligevel taler han ikke særlig højt… hvilket<br />
nok er af samme årsag. Og de andre til stede kunne jo sagtens høre, hvad han sagde. Flere af<br />
dem kender ham i forvejen, så de synes jo, at det var vældig hyggeligt. Men jeg sad der og<br />
kunne ikke høre en tiendedel af, hvad han sagde, men jeg synes at han er vældig flink, og jeg<br />
ved, at han er glad for vores skole… så jeg tog den dér "fake", som jeg kalder den, og så får<br />
jeg smilet på de rigtige tidpunkter og sådan, og jeg vil vædde på, at han ikke har opdaget, at<br />
jeg ikke har hørt halvdelen af, hvad der blev sagt.<br />
(Fokusgruppe: 355-362)<br />
Julie forklarer i et tidligere citat, som er angivet under analyse af ensomhed, at hun nogle gange<br />
beder om at få ting gentaget, men andre gange trækker sig tilbage og sidder og "observerer og<br />
vegeterer lidt" (Julie: 79-80). Julie og Mie er ikke de eneste, som vælger den copingstrategi, som<br />
går ud på at trække sig tilbage og ikke deltage i samtalen under et selskab. Som det ligeledes er<br />
illustreret i teorien omkring ensomhed, kobler Maren sig nogle gange fra (Maren: 107-108). Hvis<br />
hun har den opfattelse, at der er blevet talt om noget vigtigt, opsøger hun folk og spørger ind til det<br />
efterfølgende.<br />
91
Maren: ...Og mange gange <strong>kan</strong> man også fornemme, at der var noget, man skulle følge op på.<br />
Så går jeg som regel hen til en eller anden bagefter og siger ’sig mig, var der noget med det<br />
og det’. (I: Ja) Det gør jeg også på arbejdet (I: Okay) med mine kolleger, hvis hun har<br />
snakket med nogle, og jeg kunne fornemme, at det skulle jeg måske vide noget om, (I: Mhm)<br />
så går jeg hen til hende bagefter…<br />
I: Så følger du op på det…<br />
Maren: Ja.<br />
I: Det er en meget smart strategi…<br />
Maren: Ja. I stedet for at stå der som en dompap. (GRINER)<br />
(Maren: 112-120)<br />
Tove benytter sig af præcis den samme strategi som Maren.<br />
I: (...) Beder du folk om at gentage, hvis du ikke hører<br />
Tove: Nogle gange, men der er også nogle situationer, hvor jeg vælger ikke at gøre det, fordi<br />
jeg <strong>kan</strong> ligeså godt opgive… der er nogle… det ved du også, at nogle taler tydeligt… det gør<br />
du… men der er mange mænd, der er meget mumlende og børn, som skal skynde sig sådan.<br />
Men… jeg tager ikke sådan specielle forholdsregler, men jeg må bede folk om at gentage.<br />
Men der er jo så også tilfælde, hvor jeg opgiver. Det er der. Men er der så noget, som jeg<br />
mener, at jeg skal have fat i, så gør jeg det, at jeg kontakter folk efter et møde for eksempel.<br />
Og hører, om der var et eller andet, ikke.<br />
(Tove: 130-138)<br />
Ester forklarer, at hun forlader et selskab, når hun ikke <strong>kan</strong> følge med.<br />
Ester: ...Så er jeg den, der sidder og er lidt kedelig og går tidligt i seng, imens de andre<br />
sidder og har det sjovt. Det gider jeg ikke.<br />
(...)<br />
Ester: Og så skal der altid sættes musik på, når de andre får lidt at drikke… eller vi alle<br />
sammen får lidt at drikke, og så <strong>kan</strong> jeg slet ikke høre noget. Så står man og vasker op eller<br />
også går man i seng, og det gider jeg ikke.<br />
(Fokusgruppe: 160-166)<br />
92
I dette eksempel nævner hun, at hun forlader selskabet ved enten at gå i seng eller gå i køkkenet og<br />
vaske op. Senere uddyber hun, hvorfor hun vælger at trække sig.<br />
Ester: Jeg går fra situationen, hvis jeg føler mig isoleret. Hvis jeg føler, at jeg ikke <strong>kan</strong><br />
komme igennem ved enten at flytte plads eller, hvis jeg <strong>kan</strong> se, at der ikke er nogen i selskabet,<br />
som jeg har lyst til at kommunikere med en til en eller en til to… Eller tre max. (...)<br />
Peter: Lige dét der kender jeg også godt. Og jeg <strong>kan</strong> godt være lidt hurtig til at flygte væk fra<br />
et eller andet uden hensyn til sociale normer og så videre for, hvornår man bør gå hjem. Så<br />
smutter jeg bare.<br />
(Fokusgruppe: 339-347)<br />
Peter vælger den samme copingstrategi som Ester. Han forklarer selv, at han decideret flygter.<br />
En copingstrategi <strong>kan</strong> også være, at vælge noget fra. Ester vælger helt at undlade at deltage i større<br />
selskaber.<br />
I: (...) Er der ting, som man bevidst vælger fra, når man har en hørenedsættelse (...) om der<br />
er noget, man siger ’nej tak’ til, som man måske egentlig gerne ville<br />
Ester: For mig; Sociale ting. Store middagsselskaber. Dem prøver jeg at undgå. Og jeg<br />
holder heller ikke selv særlig mange længere. Jeg plejede ellers at holde mange… for revl og<br />
krat… men jeg <strong>kan</strong> ikke… jeg får ikke nok ud af det i forhold til, hvor meget arbejde, der er i<br />
det.<br />
(Fokusgruppe: 155-160)<br />
Peter vælger sommetider samme strategi og forklarer fravalgene med, at man er nødt til at give sig<br />
selv lidt fri engang imellem.<br />
Peter: ... Men man skal også give sig selv lidt fri engang imellem. Og det er ikke altid, at det<br />
<strong>kan</strong> gøres lige værdigt… det er det ikke, desværre.<br />
Mie: Nej. Jeg ville for eksempel aldrig sige ’nej’ til selskabelighed. Det tror jeg slet ikke, at<br />
jeg <strong>kan</strong> finde ud af. Men jeg <strong>kan</strong> lade være med selv at skabe noget. Så lader jeg simpelthen<br />
være med… så <strong>kan</strong> jeg mærke, at jeg ikke skal lave nogle aftaler i denne weekend. Hvis jeg får<br />
lavet for mange aftale i hverdagen så.. selvom det <strong>kan</strong> være svært på grund af de lange<br />
arbejdsdage. Så er det kun i weekenden, at jeg ser nogen. Men på den måde begrænser jeg<br />
93
det. Men hvis der kommer noget udefra, så siger jeg ikke ’nej’. Jeg ved, at jeg ikke får hørt<br />
halvdelen af det, men jeg vil gerne være sammen med menneskerne. Så tager jeg det som en<br />
oplevelse.<br />
(Fokusgruppe: 252-260)<br />
Hertil svarer Mie, at hun til trods for sin hørenedsættelse ikke melder fra til selskabelighed. Dette<br />
gør sig gældende for flere af respondenterne, som hellere vil deltage og have vanskeligt ved at følge<br />
med end slet ikke at deltage overhovedet. Det er mit indtryk, at især, når de sociale sammenkomster<br />
er blandt venner og familie, ønsker respondenterne at deltage, også selvom de ikke <strong>kan</strong> følge med.<br />
Som illustreret i citatet ovenfor forklarer Mie, at hun tager det som en oplevelse at være sammen<br />
med mennesker, som hun godt <strong>kan</strong> lide. Når sammenkomsterne er i forbindelse med deres arbejde<br />
er billedet for nogle respondenters vedkommende imidlertid et andet; Peter spiser som tidligere<br />
nævnt (Peter: 347-353) ikke frokost sammen med sine kolleger, og Maj fortæller, at det er muligt, at<br />
hun vil fravælge at deltage i firmafesterne fremover.<br />
Maj: ... vi har en sommerfest i firmaet, og der er typisk 7000-8000 deltagere. For to år siden<br />
blev det holdt på et stort sted. I september sidste år, kunne jeg ikke være med. Men jeg var<br />
ikke ked af, at jeg ikke kunne komme… og til næste år <strong>kan</strong> det også godt være, at jeg vælger<br />
det fra. For jeg får ikke noget ud af det...<br />
(Maj: 190-193)<br />
Som tidligere nævnt, <strong>kan</strong> en netværksgruppe benyttes som copingredskab. Alle respondenterne har<br />
aktivt valgt at søge en netværksgruppe og dermed aktivt valgt dette redskab. I forhold til coping er<br />
det interessant at se på, hvorfor de gjorde dette. Et af mine spørgsmål lød på, hvorfor de valgte at<br />
søge en netværksgruppe, og generelt for alle respondenterne var, at de ønskede at møde andre<br />
personer med en hørenedsættelse og tale om livet med hørevanskeligheder. Tove beskriver det på<br />
følgende måde:<br />
I: Hvad var grunden til, at du startede i en netværksgruppe<br />
Tove: Det var nok lidt nysgerrighed, fordi jeg hørte om andre, der havde det. Og havde<br />
fornøjelse af det, ikke. Og så er det jo for at have et forum blandt såkaldt ligestillede …<br />
udveksle erfaringer med det ene og det andet og også høre, hvordan deres liv går. Hvad de<br />
møder af udfordringer.<br />
(Tove: 280-284)<br />
94
Louise beskriver, at hun følte sig alene som "normal" person med en hørenedsættelse og ønskede at<br />
møde andre som hende, som hun kunne spejle sig i.<br />
Louise: Jamen det er jo noget med, at man tror, at man som ung med høretab er den eneste.<br />
Og… man føler måske også, at man er den eneste normale unge med høretab… at man… man<br />
føler, eller jeg følte, at dem, der så måtte være, ville være meget specielle og jeg havde… jeg<br />
ville gerne prøve at møde nogle, som jeg havde fået at vide, ville være normale … og som jeg<br />
måske kunne… spejle mig i… eller på en eller anden måde (PAUSE). Ja, jeg havde brug for at<br />
finde ud af, hvad det var for noget. Om der fandtes nogle andre og, hvem det så var.<br />
(Louise: 190-196)<br />
5.4.1 Analyse af coping<br />
Som tidligere nævnt er coping en bestræbelse på at håndtere psykologisk stress, som opstår i en<br />
belastende, akut situation og/eller en mere generel, belastende livssituation. Copingstrategierne<br />
bliver tilvejebragt af kognitive og adfærdsmæssige bestræbelser på at håndtere denne stress<br />
(Lazarus, 1999).<br />
Når man befinder sig i et selskab, er den mest hensigtsmæssige copingstrategi at kontrollere den<br />
sociale scene og dermed skabe de bedst mulige forhold for interaktion med sine omgivelser. Min<br />
undersøgelse viser dog, at respondenterne sjældent vælger denne mulighed. De vælger derimod for<br />
det meste at undgå den sociale scene; enten forlader de situationen eller er blot til stede uden at<br />
gøre opmærksom på, at de ikke <strong>kan</strong> følge med.<br />
At undgå den sociale scene er en kortsigtet og mindre krævende strategi. Men strategien <strong>kan</strong> i følge<br />
Hallberg & Carlsson (1991) medføre psykosociale konsekvenser. Dette kommer tydeligt til udtryk,<br />
da det netop er i sociale sammenhænge at størstedelen af respondenterne oplever en følelse af<br />
ensomhed og isolation. Hermed opstår en ond cirkel for dem, når de er sammen med flere<br />
mennesker; nemlig at de trækker sig tilbage, bliver isolerede og føler sig ensomme i situationen.<br />
Der er ingen tvivl om, at når respondenterne beskriver disse følelser, er det forbundet med ubehag,<br />
hvilket betyder, at de vælger den nemme udvej i øjeblikket, hvor de befinder sig i en belastende<br />
situation. Også selvom denne ikke er hensigtsmæssig, da den indebærer ubehagelige, psykosociale<br />
konsekvenser.<br />
95
Det skal <strong>her</strong>til nævnes, at ubehaget for de fleste respondenters vedkommende ikke er skyld i, at de<br />
undlader at deltage i sociale sammenkomster, især ikke når disse sammenkomster er blandt familie<br />
eller venner. Dog er det mit indtryk, at i de tilfælde, hvor nogle af respondenterne vælger at melde<br />
fra til sociale sammenkomster, er dette et valg, de træffer for at skåne sig selv for de ubehagelige<br />
følelser, som <strong>kan</strong> opstå, når de er sammen med mange andre mennesker.<br />
At søge deltagelse i en netværksgruppe er en del af den sekundære vurdering, hvor man overvejer,<br />
hvordan man håndterer livet med nedsat hørelse. En netværksgruppe <strong>kan</strong> karakteriseres som en<br />
problem-fokuseret copingstrategi og dermed en aktiv strategi, hvor man forsøger at mindske et<br />
problem ved at ændre situationen. Man forsøger indirekte at kontrollere den sociale scene ved at<br />
søge deltagelse i en gruppe, hvori man blandt andet gennem erfaringsudveksling <strong>kan</strong> spejle sig i<br />
andre med en hørenedsættelse og muligvis lære af hinanden og hinandens copingstrategier.<br />
Jeg vil i det følgende afsnit under analysen af netværksgrupper uddybe, hvad der sker i en<br />
netværksgruppe og, hvorvidt deltagerne i en netværksgruppe taler om for eksempel ensomhed og<br />
isolation, og om deltagelse <strong>kan</strong> afhjælpe disse følelser.<br />
5.5 Netværksgruppe/Gruppeterapi/Selvhjælpsgruppe<br />
Min analyse vil i første omgang ske med udgangspunkt i Corsini & Rosenbergs (1955) inddeling af<br />
de faktorer, som gør sig gældende for gruppeterapi. De tre forståelsesmæssige faktorer er at lære af<br />
andre, universalisering og intellektualisering.<br />
Om at lære af andre i netværksgruppen fortæller Peter:<br />
Peter: ... Sådan har jeg selv ofte gjort noget, som jeg ser andre hørehæmmede gøre. For<br />
eksempel at tage ud og rejse… det <strong>kan</strong> virke inspirerende. Jeg lærer meget af at se, hvordan<br />
andre mennesker håndterer deres hørehandicap. Det har jeg altid gjort. De inspirerer mig.<br />
(Fokusgruppe: 673-675)<br />
Om universalisering fortæller Gitte, at de alle i hendes netværksgruppe er enige om, at det er<br />
ærgerligt, når man ikke <strong>kan</strong> indgå i smalltalk.<br />
96
Gitte: (...) jeg tror, at det var mig, der lagde ud med at sige det. Et af dine spørgsmål var om,<br />
hvordan det påvirkede… og… blandt det der med, at det irriterer mig, at jeg ikke kunne have<br />
den der smalltalk. Altså den der lette dialog med folk i … og det var vi jo enige om alle<br />
sammen …<br />
(Gitte: 447-450)<br />
I dette eksempel <strong>kan</strong> gruppemedlemmerne identificere sig med hinanden, idet de alle savner at<br />
kunne indgå i smalltalk.<br />
Også Tove nævner, at det er en befrielse at alle er i samme situation.<br />
Tove: ... Men… det sidder lidt i én, at man hele tiden skal skærpe opmærksomheden … og det<br />
er derfor, at det er dejligt nogle gange… få gange har jeg været på kursus ovre på<br />
Castberggård, og jeg har også været på det, der hedder House of Hearing. Der var jeg<br />
sammen med nogle af dem, fra min netværksgruppe. Sådan et kursus med ’Bevar dit arbejde’.<br />
(...)<br />
Tove: Og der er det jo en befrielse, at alle er i samme situation. Det <strong>kan</strong> man godt mærke, at<br />
det letter lidt, ikke.<br />
(Tove: 149-156)<br />
Maren fremhæver den samme pointe, nemlig at man i en netværksgruppe får en følelse af at kunne<br />
identificere sig med andre og dermed opleve, at situationen ikke er unik for én selv.<br />
Maren: Ja… fordi, at man også får en følelse af, at man ikke er alene i verden. Det er nok<br />
også derfor, at jeg deltager i alt det hér. At man… at der er andre, der har det på samme<br />
måde.<br />
(Maren: 316-318)<br />
Omkring intellektualisering, som er dialog i gruppen, som leder til tankeprocesser, som videre fører<br />
til mulighed for en ny forståelsesramme, nævner Ester et eksempel, som handler om at tale om at gå<br />
i biografen og bryde det adfærdsmønster, som man ellers ville benytte.<br />
Ester: Vi havde faktisk talt om i min netværksgruppe, det er så aldrig blevet til noget, men om<br />
vi ikke skulle gå i biografen sammen. Det kom sig af, at jeg siger… på det tidspunkt havde jeg<br />
telespole i mit apparat. Det tror jeg faktisk ikke, at jeg har mere… men det at gå op til én eller<br />
97
anden ung gimpe i billetlugen i biografen og sige ’har I teleslynge’, dét kunne jeg simpelthen<br />
ikke få mig selv til. Og så havde vi nogle, der sagde ’det tør jeg sgu godt, så det gør vi!’…<br />
men så blev det aldrig til noget… men sådan kunne man jo også bruge det. At det ikke<br />
nødvendigvis er venner, som man går ud socialt med… men ligesom jeg går ud og ser nogle<br />
franske <strong>fil</strong>m med nogen piger, som jeg i virkeligheden ikke kender særlig godt, men fordi at<br />
det gider de, og det gider jeg. Og så ses man lige den ene gang om året… man <strong>kan</strong> jo godt<br />
bruge det mere socialt men samtidig i en udviklende sammenhæng.<br />
(Fokusgruppe: 736-745)<br />
Under de følelsesmæssige faktorer finder man accept, altruisme og overførsel.<br />
Ester fortæller følgende om accept:<br />
Ester: ... At alle lægger en serviet under kopperne, alle spiser forsigtigt med kniv og gaffel, og<br />
vi sætter os, så vi <strong>kan</strong> se hinanden. Og det er bare rart, fordi det er afslappende.<br />
(Fokusgruppe: 615-617)<br />
Gruppens medlemmer viser, at de accepterer hinanden og hinandens vanskeligheder ved at træffe<br />
de nødvendige foranstaltninger for at gøre høresituationen så god som muligt.<br />
Når man ser på altruisme er det relevant at inddrage, at flere af respondenterne nævner, at de ønsker<br />
at hjælpe de andre i gruppen. Tove fortæller følgende:<br />
Tove: Ja… ikke så meget… jeg er den, som er mest hørehandicappet, så jeg er den, der har<br />
flest erfaringer med hjælpemidler, så der er grænser for, hvad de <strong>kan</strong> give mig … og jeg <strong>kan</strong><br />
heldigvis så hjælpe dem.<br />
(Tove: 303-305)<br />
Der er altså et ønske om aktivt at ville gøre noget for de andre i gruppen. Som regel sker dette ved<br />
at dele ud af sine erfaringer om livet med en hørenedsættelse.<br />
Overførsel handler om, at der indenfor gruppen opstår en følelse af gensidig afhængighed og<br />
fortrolighed. Tove nævner, at hendes netværksgruppe, for hende, er en form for social tryghed.<br />
98
Tove: Det er da en form for tryghed, at du behøver ikke at præsentere dig selv hver gang. De<br />
ved, hvem du er. (I: Ja)… så du skal ikke som sagt starte forfra. Så det er da en form for<br />
social tryghed, ikke…<br />
(Tove: 378-380)<br />
Maren fortæller, at det er rart, at de andre gruppemedlemmer ved præcis, hvordan de hver især har<br />
det.<br />
Maren ... Dels er det mere praktiske ting og jo, så taler vi også om det dér ’øv’, og vi <strong>kan</strong> da<br />
godt tale om at man har været til en fest og ikke kunne høre en pind og at det var… ’åh ja’,<br />
sidder de andre så og siger. De ved nøjagtig, hvordan man har det.<br />
(Maren: 262-265)<br />
Det er altså en tryghed, at man ikke behøver at starte forfra med at forklare sine vanskeligheder, når<br />
man mødes med de andre gruppemedlemmer.<br />
Julie nævner, at hun ville savne sin netværksgruppe, hvis den ikke eksisterede længere.<br />
Julie: ... Altså, det er næsten lige før, at hvis du ikke <strong>kan</strong> være i en netværksgruppe, når du<br />
ikke arbejder mere, at så ville jeg savne det… vi samles jo ikke sådan rigtig mange gange i<br />
løbet af året … det er ikke sådan hver anden uge … men jo, jeg ville savne dem den dag, hvor<br />
jeg ikke skulle i netværksgruppe mere. Det ville jeg.<br />
(Julie: 238-241)<br />
De handlingsmæssige faktorer er ventilering, virkelighedsafprøvning og interaktion.<br />
Om ventilering fortæller Mie, at det er dejligt at få vendt ting med de andre i gruppen.<br />
I: (...) hvad man <strong>kan</strong> bruge en netværksgruppe til<br />
Mie: Jamen det skulle jo faktisk være sådan noget, som vi snakker om nu. Det der med,<br />
hvordan det er… det der med at træde lidt ud af sin hverdag og så sætte sig ned og fokusere<br />
lidt på, hvordan man egentlig har det og få vendt de der ting… hvad der så også godt <strong>kan</strong><br />
være lidt svært engang imellem… så <strong>kan</strong> man sidde… den der med at være sammen med<br />
nogen, der har det ligesom en selv. Det synes jeg altid hjælper i en eller anden forstand.<br />
(Fokusgruppe: 551-556)<br />
99
Det er rart at få snakket med gruppen og at føle, at de lytter. Maren fremhæver, at hun ikke taler så<br />
meget om sin hørenedsættelse til daglig, og derfor er det værdifuldt at få snakket, når man mødes<br />
med netværksgruppen.<br />
I: (...) hvad føler du, at du har fået ud af at være en del af en netværksgruppe<br />
Maren: Jamen jeg har da fået nogle meget søde venner og… og <strong>kan</strong> læsse af på høre-området<br />
til dem, fordi… jeg er meget påpasselig med ikke at tale for meget om min nedsatte hørelse.<br />
(...) Jo, lige til mine allernærmeste, men ikke ude i det andet sociale netværk, fordi det synes<br />
jeg ikke er… men det <strong>kan</strong> jeg i min netværksgruppe. Som jeg siger, behøver man ikke at sige<br />
så meget.<br />
(Maren: 273-281)<br />
Netværksgruppen fungerer som en slags ventil, hvor det er accepteret, at man har fokus på og taler<br />
om sin hørenedsættelse.<br />
Peter fortæller, at han benytter sin netværksgruppe til at finde ud af, om der er ting, han kunne gøre<br />
anderledes og bruger dermed sin gruppe til virkelighedsafprøvning.<br />
Peter: ... Og så er det rart at få en chance for engang imellem at få vendt det <strong>her</strong>… jeg har<br />
ikke tid til i det daglige at sidde og tænke over, hvordan jeg har det med mit hørehandicap og,<br />
om der var noget, jeg kunne gøre bedre. Men gruppen giver sådan en lejlighed til at få det op<br />
og vende, og om der er noget, man <strong>kan</strong> gøre anderledes…<br />
(Fokusgruppe: 621-624)<br />
Gitte fortæller om interaktion, at de i hendes gruppe godt <strong>kan</strong> berøre de vigtige ting.<br />
Gitte: Men det var ikke noget vi sad og snakkede om længe, men altså vi <strong>kan</strong> godt berøre de<br />
vigtige ting også, ikke.<br />
(Gitte: 480-481)<br />
Maren fremhæver, at når man har det samme handicap, så behøver man ikke at sige så meget, før<br />
man forstår hinanden, og værdien ligger dermed i høj grad også i bare at være sammen.<br />
100
I: (...) Taler I også nogle gange om de lidt sværere, følelsesmæssige ting, som jeg også har<br />
spurgt ind til… for eksempel omkring ensomhed og at føle sig isoleret og dén slags<br />
Maren: Nej, ikke så meget… fordi jeg tror godt, at vi alle sammen ved, hvordan det er. Vi<br />
behøver ikke at sige ret meget … når man har det samme handicap, så behøver man ikke at<br />
sige ret meget, før man forstår hinanden.<br />
(Maren: 258-262)<br />
Tove opsummerer i det store hele de forståelsesmæssige, følelsesmæssige og handlingsmæssige<br />
faktorer kort og præcist i dette citat:<br />
I: (...) Er det din opfattelse, at alle hørehæmmede ville kunne have glæde af at være en del af<br />
en netværksgruppe<br />
Tove: Ja, jeg <strong>kan</strong> ikke se, hvorfor man ikke skulle kunne det. Dels er der det sociale, som jo er<br />
vigtigt at komme ud og snakke med andre mennesker specielt for hørehandicappede, og <strong>her</strong><br />
<strong>kan</strong> de jo så gøre det meget frit, ikke. Og så er det godt at høre om andres erfaringer og du<br />
<strong>kan</strong> spørge ind… i forhold til et møde eller med en foredragsholder… der får du måske nogle<br />
mere almene betragtninger. Du <strong>kan</strong> gøre hørenedsættelsen meget jordnær og personrettet…<br />
hvad der er af problemer, og, det tror jeg, er et vigtigt aspekt. Du får sat hoved og navn på<br />
andre, der er hørehandicappede. Og ser, hvordan de tager… og <strong>kan</strong> lære af deres… og det<br />
<strong>kan</strong> jeg da også selv lære af deres håndtering.<br />
(Tove: 337-346)<br />
For at tegne et nuanceret billede af konceptet omkring Høreforeningens netværksgrupper ønskede<br />
jeg under mine interviews, som før nævnt, at belyse, hvorvidt respondenterne har haft nogle<br />
negative oplevelser ved deltagelse i en netværksgruppe. Størstedelen af respondenterne kunne ikke<br />
komme i tanke om nogle negative oplevelser. Kun Maj og Gitte nævnte konkrete eksempler på,<br />
hvad der efter deres opfattelse har været negative oplevelser. Maj fortæller, at hun valgte at stoppe<br />
med at deltage i sin første netværksgruppe, fordi to af medlemmerne fyldte mere end de andre i<br />
gruppen.<br />
Maj: (...) ... Men jeg vil sige, at den første gruppe… var måske for stor til at komme virkelig<br />
ind… der var to, som snakkede mere end de andre, og der <strong>kan</strong> jeg godt mærke, at jeg træder<br />
mere i baggrunden og konkurrerer ikke om at få opmærksomheden. Og så går man hjem og er<br />
lidt irriteret over det…<br />
101
I: Ja, så det var en negativ oplevelse<br />
Maj: Ja.<br />
I: Har du haft nogle andre negative oplevelser<br />
Maj: Nej, det var hovedsagelig det…(...)<br />
(Maj: 517-524)<br />
Gitte nævner, at det var en negativ oplevelse, da en kvinde fra hendes første netværksgruppe valgte<br />
at forlade denne efter første møde uden begrundelse <strong>her</strong>for.<br />
I: Har du haft nogle negative oplevelser med at være en del af en<br />
netværksgruppe<br />
Gitte: (...) det var sådan lidt ubehageligt, da der var en der pludselig … Vi startede op, og så<br />
sidder man og fortæller om sig selv og så, egentlig uden og… Hun sagde det ikke <strong>her</strong>. Hun<br />
skrev det. Og… "Jeg håber, at vi ses i høreverdenen", det var så… eller et eller andet. Det<br />
kunne være på Castberggård eller andet. (...) Det når man siger det sådan, "nå okay altså".<br />
(I: Ja) Det var ikke noget, jeg gik og tænkte længe over (...) Det var da sådan lidt underligt.<br />
Hun kunne have sagt det, imens hun var <strong>her</strong>, at "det var ikke noget for mig", eller "I er" eller<br />
… på en pæn måde, selvfølgelig, ikke… men alligevel, det at man bare får en skriftlig, det…<br />
(Gitte: 497-505)<br />
En af de ting, som flere af respondenterne nævner som en styrke ved Høreforeningens<br />
netværksgrupper er, at de er definerede som et hørenetværk. I fokusgruppen var de enige om, at det<br />
netop var derfor, at de søgte en netværksgruppe; for at kunne tale om høreproblemer og ikke fordi<br />
de i almindelighed søgte et socialt netværk.<br />
Ester: Men jeg vil så også sige, at grunden til, at jeg ville i en netværksgruppe var, at det var<br />
defineret. At vi skulle tale om høreproblemer. Ellers ville jeg aldrig have søgt et netværk.<br />
Mie: Det ville jeg heller ikke.<br />
Peter: Det var også derfor, at jeg gjorde det. Det var ikke fordi, jeg havde jeg havde det der<br />
sociale… det var det ikke.<br />
(Fokusgruppe: 731-735)<br />
På baggrund af, at Høreforeningens netværksgrupper er defineret som et forum, hvor man taler om<br />
høremæssige problemstillinger fremhæver flere af respondenterne vigtigheden i, at fokus bliver<br />
102
holdt på hørelsen, således at møderne ikke kommer til at handle om alt muligt andet. Mie fortæller i<br />
fokusgruppen om, at hun oplever, at der i hendes netværksgruppe er alt for meget udenoms snak, og<br />
at dette har udviklet sig til et irritationsmoment for hende.<br />
Mie: ... Jeg <strong>kan</strong> godt mærke, at jeg næste gang, vi skal ses, bliver nødt til at sige, hvordan jeg<br />
vil have det. Hvis de andre ikke synes det, så er det helt fint med mig. Så skal jeg nok finde ud<br />
af noget selv… jeg gider ikke at høre på, at folk sidder og prøver at overbevise hinanden om<br />
noget politisk. Det foregår i vennekredse… der synes jeg, at man skal holde fokus.<br />
Peter: Så I snakker kun høreting Eller…I snakker mest høreting<br />
Mie: Jamen altså, der er jo en grund til, at vi er samlet. Og det er selvfølgelig fint at høre,<br />
hvordan det går i familien og sådan nogle ting. Det har jeg helt fint med. Det er jo naturligt at<br />
interessere sig for personer, som man er sammen med. Men derfra og så til, at vi ligesom skal<br />
være en middagsklub og snakke om alle mulige holdninger til ting og sager eller sidde og<br />
små-score… det <strong>kan</strong> jeg slet ikke se…<br />
Peter: Fordi det vedrører hverken jer selv eller jeres hørelse, hvis jeg sidder og snakker om<br />
politik, vel<br />
Mie: Nej. Så er det, at jeg tænker, hvorfor jeg er blevet sat sammen med de mennesker til dét<br />
(...)<br />
(Fokusgruppe: 565-578)<br />
Julie nævner i tråd med Mies pointe, at det ville kunne få hende til at stoppe, hvis der blev snakket<br />
politik.<br />
Julie: Det kunne få mig til at stoppe, hvis… hvis jeg oplevede, at jeg ikke kunne komme til<br />
orde. Hvis jeg blev latterliggjort. Hvis jeg ikke blev hørt … jeg tror også, at jeg ville finde det,<br />
hvis der meget ensidigt blev lagt op til meget tunge, politiske<br />
diskussioner… det er jeg ikke så meget indenfor…<br />
I: Nej, omdrejningspunktet skal helst være på høre-problemstillinger…<br />
Julie: Det synes jeg i høre-netværksgruppen. Hørelse og arbejde.<br />
(Julie: 227-232)<br />
Når jeg spurgte ind til, hvad de snakker om i deres netværksgruppe, nævner de fleste, at de<br />
hovedsagligt taler om praktiske ting, men også <strong>kan</strong> berøre de personlige emner, hvis nogle har<br />
behov for dette. Julie fortæller:<br />
103
I: (...) Vil du prøve at nævne nogle eksempler på, hvad I snakker om, når I<br />
mødes<br />
Julie: (...) jeg vil sige, at det handler meget om den hverdag, som vi har. Det vil sige, om det<br />
er arbejdet, vi står i, og hvad vi har mødt der… og… så fortæller vi, hvis vi har lagt mærke til<br />
noget, vi har læst og hørt… vi fortæller hinanden, når vi <strong>kan</strong> se, at der er kurser og sådan<br />
nogen og hører, om vi <strong>kan</strong> følges ad… og… når vi har… der er måske en i gruppen, der står<br />
for at skulle have nye høreapparater, hvordan går det lige … og en har decideret haft sygdom<br />
i øret, og er blevet opereret… hvordan er det lige gået og… hvad er fremtiden for hende og,<br />
ja… så det er på… det er sådan, det er egentlig sådan meget praktisk … også personligt.<br />
I: Kommer I nogensinde ned og også berører de der sådan mere følsomme emner, som vi har<br />
talt om nu med for eksempel ensomhed<br />
Julie: Ja, det synes jeg falder meget naturligt …<br />
(Julie: 186-197)<br />
Gitte fortæller ligeledes, at de godt <strong>kan</strong> berøre de alvorlige emner i hendes gruppe.<br />
Gitte: ... Så <strong>kan</strong> vi også godt komme til de sådan lidt mere alvorlige sager, hvor vi går ind og<br />
for eksempel prøver og tale om de ting, du har stillet spørgsmål om, ikke…<br />
(Gitte: 443-445)<br />
Under mine interviews kom det frem, at det er meget forskelligt, hvorvidt respondenterne opfatter<br />
deres netværksgruppe som en del af deres sociale netværk. Julie fortæller, at hun anskuer<br />
netværksgruppen som en del af hendes sociale netværk.<br />
I: (...) så der er kommet nogle venskaber ud af den gruppe<br />
Julie: Ja, det synes jeg.<br />
I: Så vil du betegne din netværksgruppe som værende en del af dit sociale netværk<br />
Julie: Ja. Det vil jeg.<br />
(Julie: 235-238)<br />
Tove definerer netværksgruppen som et hørenetværk.<br />
I: (...) Men opfatter du din netværksgruppe som en del af dit sociale netværk<br />
104
Tove: Både og… det er et hørenetværk, lad mig sige det på den måde…<br />
(Tove: 381-382)<br />
Maren benytter heller ikke sin gruppe som socialt netværk.<br />
I: Kan man benytte sin netværksgruppe som socialt netværk<br />
Maren: Det <strong>kan</strong> man da godt…<br />
I: Gør du det<br />
Maren: Nej. Ikke på den måde… vi er sammen til netværksmøderne, og det er dét.<br />
(Maren: 331-334)<br />
Det var ikke alle respondenterne, som havde været en del af deres nuværende netværksgruppe<br />
længe nok til, at jeg kunne stille dem spørgsmålet om, hvorvidt de anskuer gruppen som en del af<br />
deres sociale netværk.<br />
Jeg stillede respondenterne spørgsmålet om, hvorvidt en netværksgruppe efter deres opfattelse vil<br />
være et godt redskab til at bekæmpe eller holde en følelse af ensomhed og isolation nede.<br />
Alle respondenter er enige om, at dette er tilfældet. Louise forklarer det således:<br />
I: (...) Mener du, at det at deltage i en netværksgruppe vil være et godt redskab til at bekæmpe<br />
ensomhed og isolation.<br />
Louise: Ja. Det ville det være. Fordi man får jo både et netværk og så får man også en<br />
mulighed for at få talt om nogle af de ting, der måske er årsag til, at man er ensom og<br />
isoleret.<br />
(Louise: 239-243)<br />
Ligeledes er respondenterne stort set enige, når det gælder spørgsmålet om, hvorvidt alle personer<br />
med en hørenedsættelse ville have gavn af at være en del af en netværksgruppe. Julies svar lyder<br />
således:<br />
I: (...) Tror du, at alle mennesker, som lever med en hørenedsættelse ville have gavn af at<br />
være en del af en netværksgruppe<br />
Julie: Ja, det tror jeg. For ikke at sige, at det er jeg overbevist om. Om det så<br />
105
skal… ja… og det vil sige, at mens du er erhvervsaktiv, så er der måske nogen, der <strong>kan</strong> knytte<br />
an til det, og når du bliver pensionist, så er der måske nogen, som <strong>kan</strong> knytte an til dét. Hvor<br />
det måske mere bliver et interessefællesskab end den fællesnævner, at man er erhvervsaktive,<br />
der sådan er det samlende punkt, ikke. Men… ja, det tror jeg, at de fleste ville have gavn af.<br />
(Julie: 242-248)<br />
Louise er enig i, at de fleste ville have gavn af en netværksgruppe.<br />
I: Tror du, at alle personer, som har en hørenedsættelse, ville have glæde af at være med i en<br />
netværksgruppe<br />
Louise: Jamen det er lige før, at jeg ville sige ja. Det er jo svært at sige, men det tror jeg<br />
faktisk. For selvom folk synes, at de lever fint med deres hørenedsættelse, så tror jeg, at man<br />
engang imellem har brug for at få vendt nogle af de <strong>her</strong> ting … så hvis ikke alle, så i hvert<br />
fald næsten alle … fordi det er jo… det betyder rigtig meget i forhold til at begå sig socialt, at<br />
man ikke <strong>kan</strong> høre, og derfor er der bare nogle ting, man har brug for at få talt om med nogle<br />
andre.<br />
(Louise: 230-236)<br />
Maj mener ikke, at alle personer med en hørenedsættelse ville have gavn af en netværksgruppe.<br />
Hun begrunder det på følgende måde:<br />
Maj: Nej. Min veninde fra arbejdet, som jeg fortalte dig om… hendes høretab er medfødt, og<br />
hun hører dårligere end jeg gør, men nogle af de hjælpemidler, hun har, <strong>kan</strong> hun høre bedre,<br />
end jeg gør. Hun har aldrig været med i en netværksgruppe, men hun har en flok veninder,<br />
som alle hører dårligt… jeg <strong>kan</strong> ikke huske, hvordan hun har lært dem at kende… de mødes<br />
engang imellem. Men hun har ikke behov for det… jeg har også snakket med hende om hendes<br />
rejse og det hele, men jeg tror, at ja… hun har bare ikke haft behov for det. Så jeg tror, at der<br />
er flere som hende.<br />
(Maj: 493-399)<br />
Fælles for alle respondenterne er, at de føler, at de har fået et personligt udbytte af at deltage i<br />
Høreforeningens netværksgrupper. Dog varierer det, hvor stort dette udbytte er. Julie forklarer, at<br />
deltagelsen ikke har revolutioneret noget for hende, men at det er godt.<br />
106
I: (...) Hvordan tror du, at du ville have haft det i dag, hvis du ikke havde været med i en<br />
netværksgruppe<br />
Julie: (PAUSE) Jeg tror ikke, at der ville være så meget forandret. (PAUSE) Udover <strong>kan</strong> man<br />
sige, at… at mit samlede bagland ville være en lille smule mindre (I: Ja), altså… det er jo ikke<br />
sådan, at det fuldstændig har revolutioneret … min arbejdstilværelse eller min personlige<br />
tilværelse at komme i en netværksgruppe. Det har en betydning. Det er godt.<br />
(Julie: 253-258)<br />
Tove fortæller, at hun nødigt ville have undværet netværksgruppen.<br />
I: (...) Hvordan tror du, at du ville have haft det i dag, hvis du ikke havde været en del af en<br />
netværksgruppe<br />
Tove: Uhh, det er svært, ikke … fordi så meget fylder det jo heller ikke. Men jeg er rigtig glad<br />
for at have lært nogle at kende på den måde og have sådan en lille gruppe … så jeg ville<br />
nødig have undværet det.<br />
(Tove: 389-393)<br />
Louise fortæller, at deltagelse i en netværksgruppe har hjulpet hende i en udviklende sammenhæng.<br />
I: (...) Hvordan tror du, at du ville have haft det i dag, hvis du ikke havde været en del af<br />
nogen netværksgrupper<br />
Louise: Jeg frygter da, at jeg ikke ville være kommet ligeså langt i min kamp… det tror jeg<br />
ikke, at jeg var, for det har betydet rigtig meget, at jeg har mødt dem og, at vi har haft nogle<br />
gode snakke… så… hvad var det, du spurgte om (GRINER)<br />
(...)<br />
Louise: (...) Jeg ville have været knapt så langt, helt bestemt. Ja. Jeg ville stadigvæk være<br />
usikker i nogle situationer, hvor jeg nu måske har meget nemmere ved bare at sige til folk ’jeg<br />
<strong>kan</strong> ikke høre, hvad du siger’ eller ’gider du gentage’ mange gange. Og det har da været<br />
fordi, vi har snakket om de <strong>her</strong> ting, om hvor vigtigt det er, at man gør sine omgivelser<br />
opmærksomme på det. Så jo, jeg ville have været meget meget kortere på denne <strong>her</strong> vej.<br />
(Louise: 253-263)<br />
Louise mener altså ikke, at hun ville have nået ligeså langt, hvis hun ikke havde været en del af en<br />
netværksgruppe.<br />
107
Peter fortæller, at deltagelse i netværksgruppen har gjort ham mere modig.<br />
Peter: Det kunne min sagtens have gjort, hvis den var kommet ind tidligere i mit liv. Men jeg<br />
tror, at jeg var på plads på det punkt, da jeg startede… det er derfor, at jeg tror, at det er<br />
meget forskelligt, hvad man <strong>kan</strong> bruge en netværksgruppe til. Jeg tror ikke så meget… jo, der<br />
er nogle ting, man bliver mere afklaret omkring, når man får sagt dem mange gange. Jo, jeg<br />
tror alligevel, at jeg er blevet lidt mere modig… den er én af mange kilder til, at man tør<br />
springe ud og få nogle nederlag… og prøve noget nyt.<br />
(Fokusgruppe: 760-765)<br />
Mie er af den opfattelse, at deltagelse i en netværksgruppe har hjulpet hende til at acceptere, at der<br />
er nogle ting, som hun er nødt til at tage hensyn til.<br />
Mie: Jeg tror, at jeg er blevet bedre til at erkende, at jeg rent faktisk er handicappet… hvis<br />
man <strong>kan</strong> kalde det dét… eller… jeg <strong>kan</strong> ikke holde ud at være ’hæmmet’, så ’hørehæmmet’ det<br />
holder ikke for mig. Så vil jeg altså hellere være ’handicappet’, hvis jeg skal vælge… men jeg<br />
tror, at jeg er blevet bedre til at indse, at der rent faktisk er noget, jeg skal tage hensyn til…<br />
for det ville jeg jo egentlig helst ikke… fordi ’nu kører vi bare, vi er <strong>her</strong> kun en gang, og der<br />
skal ske noget’… men jeg er faktisk nødt til at tage hensyn til det. Og det tror jeg, at gruppen<br />
har været med til.<br />
(Fokusgruppe: 766-771)<br />
Afslutningsvis ønsker jeg at inddrage Peter, som nævner, at Høreforeningens netværksgrupper<br />
under de rette forudsætninger ville kunne benyttes som bidrag til behandling af personer med en<br />
hørenedsættelse. Mie er enig med ham omkring dette.<br />
Peter: Kunne det ikke være et bidrag<br />
Mie: Det ville ikke kunne stå alene…<br />
Peter: Nej, nej det er klart, men det kunne være et bidrag…<br />
Mie: Ja, det er da rigtigt nok. Det er altid vigtigt at møde nogle, som har det ligesom en selv.<br />
(Fokusgruppe 683-686)<br />
Senere uddyber han:<br />
108
Peter: Det tror jeg altså også. Du har ret, det ville aldrig blive en kur, men som et bidrag…<br />
som noget, der <strong>kan</strong> sætte noget i gang, og vise folk, at man altså godt <strong>kan</strong> fungere, selvom<br />
man hører ad pommern til. Og at der er måder at gøre det på… ja, man får nogle tæv af det,<br />
men man <strong>kan</strong> godt overleve alligevel. Og det er bedre end at sidde for sig selv, ikke Det <strong>kan</strong><br />
være inspirerende… men det kommer selvfølgelig an på, hvad det er for en netværksgruppe…<br />
hvis de alle sammen har de samme problemer og alle sammen er isolerede og ensomme så…<br />
(Fokusgruppe: 697-703)<br />
5.5.1 Analyse af netværksgrupper/gruppeterapi/selvhjælpsgrupper<br />
I følge Montano & Spitzer (2009) er gruppeterapiformen en effektiv form for terapi. Forfatterne<br />
understreger blandt andet, at grupperehabilitering er kraftfuld frem for svag og aktiv frem for<br />
passiv.<br />
Som nævnt ovenfor har jeg taget udgangspunkt i, hvad respondenterne har fortalt om deres<br />
netværksgrupper og sammenholdt disse udtalelser med Corsini & Rosenbergs (1955) kategorisering<br />
af de væsentligste processer, som finder sted under gruppeterapi. Jeg ønskede at drage denne<br />
sammenligning for at fastslå, om de samme væsentlige processer finder sted i Høreforeningens<br />
netværksgrupper til trods for, at disse på flere punkter adskiller sig fra traditionel gruppeterapi.<br />
Herudover giver denne sammenligning et billede af, hvad man <strong>kan</strong> bruge en netværksgruppe til.<br />
Gennemgangen af respondenternes citater viser, at netværksgrupper for personer med<br />
hørenedsættelse indeholder de samme væsentlige processer, som gør sig gældende i traditionelle<br />
selvhjælpsgrupper. Dermed <strong>kan</strong> netværksgrupperne i teorien siges at være et effektivt<br />
rehabiliteringsværktøj. I tillæg <strong>her</strong>til skal inddrages de faktorer som gør, at Høreforeningens<br />
netværksgrupper skiller sig ud fra traditionel gruppeterapi. Disse faktorer, som for eksempel den<br />
grundige sammensætning af grupperne, og at netværksgrupperne ikke har en tidshorisont,<br />
forstærker efter min mening fordelene for deres medlemmer.<br />
For at kunne vurdere den enkeltes udbytte af deltagelse i en netværksgruppe er det nødvendigt at<br />
supplere kategorierne for de væsentligste processer med en mere beskrivende definition af den<br />
enkeltes adfærd i gruppen. Det vil jeg derfor gøre <strong>her</strong>under.<br />
Under mine interviews blev der kun beskrevet meget få eksempler på negative oplevelser med at<br />
være en del af Høreforeningens netværksgrupper. Hertil er det værd at nævne, at det er meget<br />
individuelt, hvad respondenterne opfatter som negativt. Maj fortæller, at hun opfatter det som en<br />
negativ oplevelse, at det var svært at komme ind i den første gruppe, da to af medlemmerne fyldte<br />
109
meget. Louise var en del af den samme gruppe, og fortæller om de samme to medlemmer, og<br />
hvordan de to var blevet veninder (Louise 175-178). Hun betegner dog ikke dette som en negativ<br />
oplevelse på samme måde, som Maj gør. I dette konkrete eksempel er det altså meget<br />
personafhængigt, hvorvidt oplevelsen opfattes decideret negativ eller ej.<br />
Flere af respondenterne nævner, at de valgte at søge en netværksgruppe, fordi<br />
netværksgruppekonceptet var defineret som hørenetværk. Det er mit indtryk, at respondenterne ikke<br />
"blot" ønskede at møde andre mennesker, og derfor søgte en gruppe, men at deres ønske var<br />
specifikt at møde andre med en hørenedsættelse. En af Høreforeningens netværksgruppers styrke er,<br />
at de er definerede. Mine interviews har dog også vist, at denne styrke <strong>kan</strong> blive deres svaghed, idet<br />
grupperne nemt <strong>kan</strong> rykke sig væk fra det høremæssige fokus, når snakken går. Både Louise og Maj<br />
fortæller om deres forhenværende gruppe, som efter deres opfattelse blev lidt for venskabelige, og<br />
hvor fokus ikke lå på høreproblemstillinger i så høj grad, som de ønskede det. Mie fortæller om sin<br />
eksisterende gruppe, hvor samme scenarie efter hendes opfattelse udspiller sig. I følge min<br />
undersøgelse tyder det på, at det er et vigtigt faktum for den enkelte gruppes eksistens, at fokus<br />
holdes på hovedsagligt at omhandle hørerelaterede emner. Dette bliver yderligere tydeliggjort af det<br />
faktum at kun få af respondenterne opfatter deres netværksgruppe som en del af deres sociale<br />
netværk; for dem er deres netværksgruppe et forum bestående af ligestillede, hvor de <strong>kan</strong> tale om<br />
hørerelaterede problemstillinger og ikke en gruppe bestående af venner.<br />
Det er generelt for respondenternes netværksgrupper, at de mest taler om praktiske ting, men at der<br />
også er plads til at tage fat på mere personlige emner, hvis der er behov for dette. Som nævnt i<br />
teoriafsnittet, fremhæver Montano & Spitzer (2009), at en svaghed ved gruppeterapi som fokuserer<br />
på audiologisk rehabilitering er, at de ofte kommer til at handle om teknologi og ikke så meget på<br />
psykosocial rehabilitering. Det er mit indtryk, at denne risiko nedsættes i Høreforeningens<br />
Netværksgrupper, idet de netop ikke har en tidsramme. På denne måde <strong>kan</strong> gruppemedlemmerne<br />
komme til at lære hinanden godt at kende, og dermed under de rette forudsætninger også komme til<br />
at kunne tale om sværere, personlige emner som er knyttet til deres nedsatte hørelse.<br />
Med undtagelse af Maj er det generelt for respondenterne, at de mener, at alle personer, som har en<br />
hørenedsættelse, ville have gavn af en netværksgruppe. Samtidig mener de alle, at deltagelse i en<br />
netværksgruppe vil være et godt redskab til at mindske og/eller bekæmpe en følelse af kronisk<br />
110
ensomhed og isolation. Som Louise nævner, får man via en netværksgruppe både et netværk og<br />
muligheden for at tale med de andre gruppemedlemmer om disse emner. Dette er naturligvis et<br />
vurderingsspørgsmål, idet ingen af respondenterne selv oplever en kronisk følelse af ensomhed og<br />
social isolation.<br />
Peter nævner blandt andet, at netværksgrupper <strong>kan</strong> indgå som et bidrag i den mere overordnede<br />
rehabilitering af personer med nedsat hørelse. En lignende pointe omkring terapigrupper bliver<br />
fremhævet af Montano & Spitzer (2009).<br />
Der tegner sig i store træk det samme billede i min undersøgelse, som der gjorde i undersøgelsen af<br />
Rådgivende Sociologer (2009); at deltagerne i Høreforeningens netværksgrupper <strong>kan</strong> hjælpe<br />
hinanden med de mere praktiske aspekter af lyd- og høreproblemer, og at de <strong>her</strong>udover får et<br />
personligt udbytte af at deltage. De møder ligestillede og oplever, at der opstår en fortrolighed i<br />
gruppen, hvor de dermed også <strong>kan</strong> tale om sværere emner.<br />
111
6. Diskussion<br />
Jeg påbegyndte min undersøgelse med en række hypoteser omkring deltagelse i Høreforeningens<br />
netværksgrupper og følelsen af ensomhed og isolation hos personer med en hørenedsættelse i den<br />
erhvervsaktive alder. Dermed havde jeg gjort mig nogle overvejelser om, hvilke svar jeg kunne<br />
forvente i min undersøgelse, men da min metode var induktiv, var det ikke min hensigt at få bevist<br />
en forudindtaget konklusion.<br />
I min undersøgelse ønskede jeg blandt andet at søge svar på, om personer i den erhvervsaktive<br />
alder, som lever med en hørenedsættelse oplever en følelse af ensomhed og social isolation, og<br />
hvordan denne følelse kommer til udtryk. Resultaterne viste, at dette hos nogle respondenter var<br />
tilfældet, men at følelsen ikke er kronisk. Derimod opstår den forbigående og ofte under sociale<br />
sammenhænge. Det virker paradoksalt, at følelsen af ensomhed og isolation opstår, når man er<br />
omgivet af mange mennesker og ikke, når man er alene. Dette understreger, at den afgørende<br />
konsekvens af en hørenedsættelse er, at man rammes på sin evne til at kommunikere. En evne, som<br />
man ikke i særlig høj grad har behov for, når man er alene, men som man i høj grad er afhængig af,<br />
når man er i selskab med andre. I disse sociale situationer kommer funktionsnedsættelsen i sandhed<br />
til udtryk og <strong>kan</strong> medføre psykosociale konsekvenser. Respondenternes oplevelse var, at de<br />
psykosociale konsekvenser opstod under sociale sammenhænge på baggrund af deres nedsatte<br />
hørelse. Dette <strong>kan</strong> hænge sammen med, at fokuspunktet for interviewet netop var deres<br />
hørenedsættelse. Det er sandsynligt, at de også oplever forbigående ensomhed og isolation på andre<br />
vilkår, men at dette ikke kom frem under interviewet.<br />
Dermed oplevede ingen respondenterne på tidspunktet for interview en kronisk følelse af ensomhed<br />
og/eller isolation. I denne forbindelse er det relevant at inddrage Louise (186-191), der fortæller, at<br />
hun på et tidligere tidspunkt i sit liv, inden hun startede i en netværksgruppe, oplevede en følelse af<br />
blandt andet ensomhed. Dengang var hun ikke nået så langt i sin accept af sit høretab. Det er fælles<br />
for alle respondenterne i min undersøgelse, at de er erfarne brugere af Høreforeningens<br />
netværksgrupper, idet et af mine inklusionskriterier var, at de skulle have deltaget i en<br />
netværksgruppe i minimum to år. Man <strong>kan</strong> diskutere, om grunden til, at de ikke oplever en følelse<br />
af ensomhed og isolation netop er på grund af, at de er langt i deres erkendelsesproces og har været<br />
en del af en netværksgruppe længe. Billedet havde måske været helt anderledes, hvis jeg havde<br />
interviewet dem, inden de startede i netværksgruppen.<br />
112
En anden faktor, som <strong>kan</strong> spille ind i denne forbindelse er, at samtlige respondenter i de<br />
individuelle interviews udtrykte tilfredshed med deres sociale liv. Louise beskrev, at nogle<br />
mennesker måske vil betegne hendes omgangskreds som "lille", men at hun selv betegner den som<br />
"tilpas" (Louise: 40-44). Når man er tilfreds med kvaliteten af sit sociale liv og de menneskelige<br />
relationer, som man omgiver sig med, er sansynligheden for at føle sig ensom og isoleret mindre.<br />
Blandt respondenterne i min undersøgelse var det kun Maren, som vurderede, at hendes<br />
hørenedsættelse har en negativ effekt på hendes livskvalitet. Julie fremhævede, at den kun har en<br />
delvis effekt. De resterende respondenter gav ikke udtryk for, at hørenedsættelsen var en faktor, der<br />
påvirker systemet for livskvalitet. Dette <strong>kan</strong> virke paradoksalt, idet et punkt, som alle<br />
respondenterne fremhæver er, at livskvalitet blandt andet er at være sammen med andre mennesker.<br />
Dette sociale aspekt bliver netop påvirket, idet følelsen af forbigående ensomhed og isolation opstår<br />
<strong>her</strong>. Dette kunne tyde på, at den forbigående følelse er mærkbar og noget, som respondenterne<br />
lægger mærke til, men den er ikke for alles vedkommende kraftig nok til, at systemet for<br />
livskvalitet påvirkes <strong>her</strong>af.<br />
Under mine interviews kom det frem, at nogle af respondenterne fravælger deltagelse i større<br />
sociale sammenhænge som for eksempel store familie- og firmafester. Peter fortæller, at han på sit<br />
arbejde fravælger at spise frokost med sine kolleger. Disse fravalg <strong>kan</strong> betegnes som en<br />
copingstrategi. Foruden Peters fravalg omkring frokost, er det ikke mit indtryk, at dette er en<br />
strategi, som respondenterne benytter konsekvent. For eksempel beskriver Maj, at hun indtil videre<br />
kun overvejer at melde afbud til firmafesten. En anden copingstrategi, som respondenterne benytter<br />
sig af er, at de trækker sig tilbage under sociale sammenhænge med følelser af ensomhed og<br />
isolation som konsekvens <strong>her</strong>af. Omgivelserne <strong>kan</strong> siges at bære en del af ansvaret for dette, men<br />
<strong>her</strong>udover ligger en del af ansvaret også hos respondenterne selv; tog de i større grad ansvar for<br />
kommunikationen og benyttede sig af copingstrategien at kontrollere den sociale scene, ville de<br />
muligvis ikke føle sig ensomme og isolerede i disse situationer. For at de skal kunne ændre deres<br />
brug af copingstrategier, har de muligvis behov for at blive vejledt i forhold til, hvordan de coper på<br />
mest hensigtsmæssig vis.<br />
Da ingen af respondenterne oplevede en kronisk følelse af ensomhed og/eller isolation, blev svaret<br />
på, hvordan en netværksgruppe vil kunne afhjælpe disse følelser et vurderingsspørgsmål. Dog var<br />
113
det respondenternes klare vurdering, at en netværksgruppe ville være et nyttigt redskab til dette<br />
formål. Et aspekt, som efter min opfattelse understreger, at Høreforeningens netværksgrupper<br />
generelt er et godt indslag i livet hos personer med en hørenedsættelse, er, at alle respondenterne på<br />
nær Ester stadig er en del af en netværksgruppe. I Maj og Louises tilfælde er dette ikke den samme<br />
gruppe, som de oprindelig var en del af. De har begge søgt en ny, efter den første gik i opløsning.<br />
Dette vidner om, at på trods af negative oplevelser, som de var i Majs tilfælde, eksisterer der stadig<br />
et ønske om at indgå i en netværksgruppe. Dette indikerer, at udbyttet af deltagelse må opveje de<br />
negative oplevelser. Ester nævner, at hendes gruppe gik i opløsning på grund af personlige faktorer<br />
hos et af medlemmerne, men at de efterfølgende har talt om at genoplive gruppen (Fokusgruppe:<br />
635-644). Hun har ligeledes stadig et ønske om at være en del af en netværksgruppe.<br />
Som kritikpunk af netværksgrupper <strong>kan</strong> nævnes, at de måske <strong>kan</strong> tænkes at blive et forum, hvor<br />
man blot sidder og anderkender hinandens vanskeligheder i stedet for at snakke om, hvordan man<br />
arbejder med disse. Det er dog ikke mit indtryk, at respondenternes grupper fungerer sådan.<br />
Tværtimod er mit indtryk, at de er en del af nogle konstruktive grupper, hvor man <strong>kan</strong> hjælpe<br />
hinanden i en udviklende retning. Som jeg nævnte tidligere, fremhæver Montano & Spitzer (2009),<br />
at fokus i terapigrupper for personer med nedsat hørelse <strong>kan</strong> komme til at dreje sig om tekniske<br />
spørgsmål på bekostning af fokus på psykosociale problemstillinger. Det er min opfattelse, at man<br />
kommer dette til livs i Høreforeningens netværksgrupper, idet de ikke er aktive indenfor en<br />
begrænset tidsramme. Dermed er der under de rette forudsætninger tid nok til at nå rundt om både<br />
teknologiske og psykosociale spørgsmål. Hvorvidt det var en kronisk følelse af ensomhed og<br />
isolation, som fik respondenterne til at søge en netværksgruppe, er svært at vurdere ud fra deres<br />
svar. Kun Louise fortæller, som før nævnt, at hun oplevede en følelse af ensomhed, inden hun<br />
startede i en gruppe. Det er en mulighed, at de øvrige respondenter ligeledes har haft disse følelser<br />
og i mellemtiden har fortrængt dem.<br />
6.1 Evaluering af undersøgelsen<br />
Hypoteserne udsprang af min forforståelse, som er baseret på min teoretiske forhåndsviden om for<br />
eksempel coping. Herudover er min forforståelse baseret på den litteratur, som jeg læste, da jeg<br />
påbegyndte min søgning efter et emne for dette speciale. Jeg blev i litteraturen præsenteret for et<br />
faktum om, at personer med en hørenedsættelse er i risiko for at opleve en følelse af kronisk<br />
ensomhed og social isolation. Jeg har dog været opmærksom på ikke at lade mig farve af denne<br />
viden, og min hensigt har været at opnå et virkelighedsnært billede som resultat af min<br />
114
undersøgelse. Jeg valgte et interviewdesign, indsamlede empiri og valgte derefter de teoretiske<br />
temaer på baggrund af min kategorisering af empirien. Således lod jeg empirien tale og undgik at<br />
tilpasse den til teorien. Jeg <strong>kan</strong> dog ikke sige mig helt fri for min forforståelse samt for, at jeg<br />
ubevidst har ladet mig påvirke af denne under udarbejdelsen af specialet. For at synliggøre mit<br />
arbejde og dermed højne validiteten af undersøgelsen har jeg vedlagt alle interviews og kodninger.<br />
Jeg opsøgte deltagerne til undersøgelsen via mail, hvilket jeg opfatter som en forholdsvis<br />
uforpligtende kommunikationsform; man godt <strong>kan</strong> undlade at svare på en mailforespørgsel fra en<br />
fremmed, hvis man ikke synes, at den er af relevans. Således består deltagergruppen af<br />
respondenter, som har overskud og lyst til både at svare mig og til at deltage i undersøgelsen. Jeg<br />
opfatter derfor respondenterne som forholdsvis ressourcestærke personer, som havde et ønske om at<br />
fortælle deres historier. Herudover vidner det faktum, at de takkede "ja" til at deltage i<br />
undersøgelsen om, at de er forholdsvis sociale personer, som ikke stod tilbage for at mødes med<br />
mig.<br />
Den samlede deltagergruppe bestod af ialt ni respondenter, hvilket er rigeligt, når undersøgelsen<br />
danner grundlag for et speciale. Der er ikke en stor aldersmæssig spredning iblandt respondenterne.<br />
Den yngste var 27 år gammel 18 . Af hensyn til opgavens omfang og det faktum, at jeg udarbejder<br />
projektet alene, valgte jeg ikke at søge efter flere, yngre respondenter, selvom dette kunne have<br />
givet en bredere ramme for undersøgelsen.<br />
Det er min opfattelse, at deltagergruppen indeholder en alsidighed, som <strong>kan</strong> give et bredt billede af<br />
emnet, idet oplevelsen af psykosociale konsekvenser og bevæggrunde for deltagelse i en<br />
netværksgruppe i høj grad er subjektiv og ikke nødvendigvis aldersbetinget. Derfor mener jeg, at<br />
respondenterne var velegnede til at danne grundlag for en besvarelse af min problemformulering.<br />
Jeg valgte en kvalitativ undersøgelsesform. Skulle man sige noget mere generelt om gruppen og<br />
benytte resultaterne på en mere kvantitav vis, havde det været nødvendigt med en større<br />
deltagergruppe. Til min undersøgelse mener jeg dog, at det kvalitative interviewdesign var en<br />
velegnet metode, idet jeg ønskede at opnå en forståelse af dele af mine respondenters livssituation<br />
og deres oplevelser <strong>her</strong>af. Det er min opfattelse, at man på bedste vis opnår dette ved en gengivelse<br />
af respondenternes egene perspektiver.<br />
18 Se oversigt over respondenterne i Figur 1.<br />
115
Jeg valgte som bekendt at supplere mine individuelle interviews med et fokusgruppeinterview. Jeg<br />
mener, at denne metode var velvalgt, idet fokusgruppen gav mulighed for en mere dybdegående<br />
snak mellem respondenterne, hvor jeg blot optrådte på sidelinjen. Fokusgruppeinterviewet var<br />
effektivt, idet det understøttede og nuancerede de pointer, som kom frem under de individuelle<br />
interviews.<br />
For at sikre, at jeg opnåede deres umiddelbare svar, valgte jeg ikke at præsentere respondenterne for<br />
mine spørgsmål på forhånd. Dette har dog både sine fordele og ulemper; til forskel fra en<br />
velovervejet respons, som respondenterne muligvis troede, at jeg ønskede at høre, ønskede jeg at<br />
svarene i mine interviews skulle være så umiddelbare og ægte som muligt. Men at spørgsmålene<br />
var ukendte <strong>kan</strong> på den anden side også medføre, at de bliver korte og unuancerede. En løsning på<br />
dette kunne være at foretage flere uddybende interviews af respondenterne, hvilket af tidsmæssige<br />
årsager dog ikke var en mulighed for mig.<br />
Herudover kunne det have været en mulighed at præsentere respondenterne for en definition af<br />
henholdsvis ensomhed og social isolation forud for interview. Der er nemlig flere eksempler på, at<br />
respondenterne nævner, at det er vanskeligt at skelne imellem de to fænomener.<br />
Min undersøgelse bidrager med en vis mængde forståelse for, hvorvidt respondenterne oplever en<br />
følelse af ensomhed og/eller isolation samt en forståelse for, hvad man <strong>kan</strong> få ud af at deltage i en<br />
netværksgruppe. Men der er stadig behov for flere og mere dybdegående både kvalitative og<br />
kvantitative studier af de psykosociale konsekvenser hos personer med en hørenedsættelse, som<br />
befinder sig på et tidligere stadie i deres forløb, og som ikke endnu er en del af en netværksgruppe. I<br />
indeværende undersøgelse koncentrerede jeg mig kun om fænomenerne ensomhed og isolation,<br />
men det kunne være interessant også at se på andre konsekvenser, som for eksempel angst og stress,<br />
og, om de ligeledes opstår hos personer med en hørenedsættelse, når de er omgivet af mange<br />
mennesker i sociale sammenhænge.<br />
I undersøgelser af enhver art eksisterer der altid et bias, som omhandler, hvorvidt respondenterne<br />
svarer ærligt. I dette konkrete tilfælde <strong>kan</strong> det være, at respondenterne ikke ønsker at erkende eller<br />
fortælle, at de føler sig ensomme og/eller isolerede, fordi dette er for smertelig en følelse. Måske<br />
har de fortrængt følelsen, eller måske ønsker de ikke at fortælle så personlige ting til en interviewer,<br />
116
som de lige har mødt. Dette kunne man muligvis også komme til livs ved at interviewe dem af flere<br />
omgange, inden de starter i en netværksgruppe.<br />
Selvom det <strong>kan</strong> være svært at drage generelle konklusioner på baggrund af en kvalitativ<br />
interviewundersøgelse med et begrænset antal deltagere, synes jeg, at resultaterne af denne giver et<br />
indblik i respondenternes virkelighed, som bidrager med nyttig viden omkring psykosociale<br />
konsekvenser blandt personer i den erhvervsaktive alder, som lever med en hørenedsættelse og<br />
<strong>her</strong>udover deres deltagelse i Høreforeningens netværksgrupper.<br />
117
7. Konklusion<br />
Med dette speciale ønskede jeg at undersøge, hvorledes kronisk ensomhed og social isolation<br />
kommer til ydtryk hos personer i den erhvervsaktive alder, som lever med en hørenedsættelse samt,<br />
hvordan deltagelse i Høreforeningens netværksgrupper <strong>kan</strong> benyttes som redskab til at afhjælpe<br />
følelsen, såfremt den er til stede.<br />
Det er ikke muligt ud fra min undersøgelse at konkludere, at personer i den erhvervsaktive alder<br />
som lever med en hørenedsættelse oplever en kronisk følelse af ensomhed og/eller isolation og<br />
dermed ej heller, hvordan følelsen kommer til udtryk. Derimod viste det sig i indeværende<br />
undersøgelse, at når følelsen opstår, så er den forbigående og under sociale sammenhænge.<br />
Ud fra dette resultat er det ikke muligt at nå frem til en endegyldig konklusion om, hvordan<br />
deltagelse i Høreforeningens netværksgrupper <strong>kan</strong> benyttes til at afhjælpe en følelse af kronisk<br />
ensomhed og social isolation. Dog vurderer respondenterne i min udersøgelse, at grupperne ville<br />
være et effektivt redskab til formålet. De fortæller alle, at de <strong>kan</strong> snakke om følelsesmæssige emner<br />
i deres grupper. Herudover beskriver alle respondenterne, at de har fået et personligt udbytte af at<br />
deltage i en netværksgruppe. Udbyttet spænder fra, at en netværksgruppe er en god oplevelse, som<br />
man ikke vil være foruden til, at den har bidraget i en udviklende sammenhæng. Selvom graden er<br />
individuel, vurderer ingen af respondenterne, at de ikke har opnået personlig gevinst ved deltagelse.<br />
Generelt er det muligt ud fra respondenternes beretninger at konkludere, at deltagelse i en<br />
netværksgruppe for personer med en hørenedsættelse er et nyttigt og hjælpsomt indslag i denne<br />
gruppe menneskers liv. Denne konklusion baserer jeg på de værdier omkring netværksgrupper, som<br />
er blevet fremhævet under mine interviews; man <strong>kan</strong> mødes med ligestillede, man <strong>kan</strong> få talt om<br />
høremæssige problemstillinger, og man også <strong>kan</strong> tale om de mere følelsesmæssige emner. Hertil<br />
kommer, at man har mulighed for at benytte sin netværksgruppe som socialt netværk, hvis man<br />
ønsker dette. De negative faktorer er små, og man vil til enhver tid kunne stoppe med at deltage i<br />
gruppen eller eventuelt søge en ny.<br />
Herudover viser det faktum, at alle respondenterne stadig efter minimum to års deltagelse i deres<br />
netværksgrupper har et behov for disse, dels, at personer med en hørenedsættelse har et behov for at<br />
deltage i et forum blandt ligestillede, og <strong>her</strong>udover at Høreforeningens netværksgrupper er en<br />
velegnet mulighed for dette.<br />
118
Resultaterne af min undersøgelse indikerer, at personer med en hørenedsættelse har behov for i<br />
højere grad at blive bekendt med og øve sig i copingstrategier, som <strong>kan</strong> benyttes, når de befinder sig<br />
i sociale sammenhænge således, at følelsen af ensomhed og isolation, som opstår i disse situationer,<br />
<strong>kan</strong> afhjælpes.<br />
Da jeg indledte mit projekt, var det mit ønske at de mennesker, som lever med en hørenedsættelse<br />
ville kunne læse dette speciale og blive inspirererede til at søge støtte hos andre, som ligeledes<br />
oplever høremæssige problemstillinger. Da det har vist sig, at Høreforeningens netværksgrupper er<br />
et godt redskab, er dette ønske stadig gældende. Herudover vil jeg opfordre til, at fagpersoner, som<br />
optræder i rehabiliteringen af personer med en hørenedsættelse fortsat, og måske endda i højere<br />
grad vil henvise til Høreforeningens netværksgrupper, når de fornemmer, at de sidder overfor et<br />
menneske, som ville have glæde af dette. Der findes muligvis tilmed fagpersoner, som aldrig<br />
informerer om tilbuddet om netværksgrupper for personer med hørenedsættelse. Det er naturligvis<br />
min overbevisning, at de bør ændre strategi til at lade Høreforeningens netværksgrupper indgå som<br />
en del af rehabiliteringen, når det er relevant.<br />
119
8. Abstract<br />
Alone in a hearing world - A qualitative study of chronic loneliness and social isolation<br />
among hearing impaired people in the working age population. Including how participation<br />
in network groups offered by The Danish Association of the Hard of Hearing can remediate<br />
these feelings.<br />
The objective of this thesis is to investigate how hearing impaired people in the working-age<br />
population (18-65 yrs) experience feelings of loneliness and social isolation. In addition to this, the<br />
study seeks to investigate how participation in network groups for hearing impaired people can<br />
have a remediating function on these psychosocial factors.<br />
A qualitative method comprising individual interviews and a subsequent focus group interview was<br />
used as the design of the study. The individual interviews included six Danish respondents in the<br />
working age. The focus group included three Danish respondents in the working age. All<br />
respondents had participated in a network group for at least two years.<br />
Based on the interviews the report focuses on the following six domains: loneliness, isolation,<br />
quality of life, coping, network groups and social settings.<br />
In spite of individual differences, the report concludes that working-age people with hearing<br />
impairment do not experience feelings of chronic loneliness and social isolation. Loneliness and<br />
isolation are time-limited feelings occurring when the respondents are in social settings. Several of<br />
the respondents cope with these situations by withdrawing from the conversation or leaving the<br />
social setting.<br />
All of the respondents are satisfied with their participation in a network group, reporting only a very<br />
few negative experiences with participation. Furt<strong>her</strong>more, they all assess network groups for<br />
hearing impaired people to be a good opportunity in remediating feelings of loneliness and social<br />
isolation.<br />
Based on the results of the study it is concluded that hearing impaired people are to be guided in<br />
opportunities concerning coping strategies, so that they are better prepared to avoid feelings of<br />
loneliness and isolation in social settings. Furt<strong>her</strong>more, I suggest that Danish hearing t<strong>her</strong>apists still<br />
and perhaps in an increased manner inform clients regarding the opportunity to participate in a<br />
network group for hearing impaired people. If they never inform about the network groups, it is<br />
suggested that they begin doing so.<br />
120
9. Litteratur<br />
Andersson, G., & Willebrand, M. (2003): What is coping A critical review of the construct and its<br />
application in audiology. International Journal of Audiology, 42(Supplement), 97–<br />
103.<br />
Arlinger, S. (2003): Negative consequences of uncorrected hearing loss - a review. International<br />
Journal of Audiology, 42 (s2), 17–20.<br />
Blazun, H., Saranto, K., & Rissanen, S. (2012): Impact of computer training courses on reduction of<br />
loneliness of older people in Finland and Slovenia. Computers in Human Behavior,<br />
28(4), 1202–1212.<br />
Brüel, S., Nielsen, N. Å., & Plon, L. (1993): Fremmedordbog. Copenhagen: Gyldendal.<br />
Cacioppo, J. T., Hawkley, L. C., Norman, G. J., & Berntson, G. G. (2011): Social isolation. Annals<br />
of the New York Academy of Sciences, 1231(1), 17–22.<br />
Cacioppo, J. T., & Patrick, W. (2008): Loneliness: human nature and the need for social<br />
connection. New York: W.W. Norton & Co.<br />
Clausen, T. (2003): Når hørelsen svigter : Om konsekvenserne af hørenedsættelse i arbejdslivet,<br />
uddannelsessystemet og for den personlige velfærd. København:<br />
Socialforskningsinstituttet.<br />
Corsini R.J., & Rosenberg B. (1955): Mechanisms of group psychot<strong>her</strong>apy: processes and<br />
dynamics. Journal of abnormal psychology, 51(3), 406–11.<br />
Collin, F. (2003): Socialkonstruktivisme i Humaniora. I: Køppe, S., & Collin, F.: Humanistisk<br />
videnskabsteori. Søborg: DR Multimedie.<br />
121
Czernik, A. & Steinmeyer, E. (1974): Zur Frage des Einsamkeitserlebens Gesunder und Neurotiker.<br />
Archiv für Psychiatrie und Nervenkrankheiten, 218(2), 141–59.<br />
Erler, S. F. & Garstecki, D. C. (2002): Hearing loss- and hearing aid-related stigma: perceptions of<br />
women with age-normal hearing. American Journal of Audiology, 11(2), 83–91.<br />
Felce, D, & Perry, J. (1995): Quality of life: its definition and measurement. Research in<br />
Developmental Disabilities, 16(1).<br />
Engelund, G. (2011): Som et puslespil. I: Fink, L., Molbech, A.: Spids ørerne! - 24 timer med<br />
høretab. Hvidovre: Høreforeningen, Leverandørforeningen for Høreapparater.<br />
Flyvbjerg, B. (1988): Case studiet som forskningsmetode. Aalborg: Institut for Samfundsudvikling<br />
og Planlægning, Aalborg Universitetscenter.<br />
Folkman, S. og Lazarus, R. (1991): Coping and Emotion. I: Monat, A. og Lazarus, R. (red.): Stress<br />
and Coping. An Anthology. 3.oplag. New York: Columbia University Press.<br />
Goffman, E. (1963): Stigma: Notes on the Management of Spoiled Identity. Simon and Schuster.<br />
Grimby, A. & Ringdahl, A. (2000): Does Having a Job Improve the Quality of Life among Post-<br />
Lingually Deafened Swedish Adults with Severe-Profound Hearing Impairment<br />
British Journal of Audiology, 34(3), 187–195.<br />
Halkier, B. (2008): Fokusgrupper. 2. udg. Frederiksberg: Samfundslitteratur.<br />
Hallberg, L. R. & Carlsson, S. G. (1991): A qualitative study of strategies for managing a hearing<br />
impairment. British Journal of Audiology, 25(3), 201–11.<br />
122
Halvorsen, K. (2005): Ensomhet og sosial isolasjon i vår tid. Oslo: Gyldendal akademisk.<br />
Hawkley, L. C. & Cacioppo, J. T. (2009): Loneliness. I: Leary, M. R., & Hoyle, R. H.: Handbook<br />
of individual differences in social behavior. New York: Guilford Press.<br />
Hawkley, L. C, & Cacioppo, J. T. (2010): Loneliness matters: A theoretical and empirical review of<br />
consequences and mechanisms. Annals of Behavioral Medicine, 40(2),218–227.<br />
Hawthorne, G. (2008): Perceived social isolation in a community sample: its prevalence and<br />
correlates with aspects of peoples’ lives. Social Psychiatry and Psychiatric<br />
Epidemiology, 43(2), 140–150.<br />
Hétu, R. & Getty, L. (1991): Development of a rehabilitation program for people affected with<br />
occupational hearing loss. 1. A new paradigm. Audiology : official organ of the<br />
International Society of Audiology, 30(6), 305–16.<br />
Hétu, R. (1996): The stigma attached to hearing impairment. Scandinavian Audiology Supplement,<br />
25(Suppl 43), 12–24.<br />
Hortulanus, R. P., Machielse, A., & Meeuwesen, L. (2006): Social isolation in modern society.<br />
London; New York: Routledge.<br />
de Jong-Gierveld, J. & Raadschelders, J. (1982) Types of loneliness. I: Peplau, L. A. & Perlman, D.<br />
(ed.): Loneliness. A sourcebook of current theory, research and t<strong>her</strong>apy. New York:<br />
Wiley.<br />
Karnick, P. M. (2005): Feeling Lonely: Theoretical Perspectives. Nursing Science Quarterly, 18(1),<br />
7–12.<br />
Kjørup, S. (1996): Menneskevidenskaberne: problemer og traditioner i humanioras<br />
videnskabsteori. Frederiksberg: Roskilde Universitetsforlag.<br />
123
Knudsen, L. V., Laplante-Lévesque, A., Jones, L., Preminger, J. E., Nielsen, C., Lunner, T.,<br />
Hickson, L., et al. (2012): Conducting qualitative research in audiology: A tutorial.<br />
International Journal of Audiology, 51(2), 83–92.<br />
Kvale, S. (2004): InterView : en introduktion til det kvalitative forskningsinterview. Kbh.: Hans<br />
Reitzel.<br />
Lazarus, R. S. (1966): Psychological stress and the coping process. New York: McGraw-Hill.<br />
Lazarus, R. S. (1999): Stress and emotion: a new synthesis. New York: Springer Pub. Co.<br />
Lundgaard, D., & Nemholt, S. (2003): Jeg hedder ikke Menière... jeg hedder Charlotte! Et speciale<br />
om de psykosociale aspekter ved øresygdommen Menière. København: Københavns<br />
Universitet.<br />
Montano, J. J., & Spitzer, J. B. (2009): Adult audiologic rehabilitation. San Diego, CA: Plural Pub.<br />
Nachtegaal, J., Smit, J. H., Smits, C., Bezemer, P. D., van Beek, J. H. M., Festen, J. M., & Kramer,<br />
S. E. (2009): The Association Between Hearing Status and Psychosocial Health<br />
Before the Age of 70 Years: Results From an Internet-Based National Survey on<br />
Hearing. Ear and Hearing, 30(3), 302–312.<br />
Peplau, L. A., & Perlman, D. (1982): Theoretical Approaches to Loneliness. I: Peplau, L. &<br />
Perlman, D. (ed.): Loneliness. A sourcebook of current theory, research, and t<strong>her</strong>apy.<br />
New York: Wiley.<br />
Ramsdell, D.A. (1947): The Psychology of the hard-of-hearing and the deafened adult. I: Davis, H.<br />
& Silverman, S. R. (ed. H. Davis) (1970): Hearing and Deafness: A guide for laymen.<br />
New York: Murray Hill.<br />
Russell D.W. (1996): UCLA Loneliness Scale (Version 3): reliability, validity, and factor structure.<br />
Journal of Personality Assessment, 66(1), 20–40.<br />
124
Rådgivende Sociologer (2009): Udbytte af deltagelse i Høreforeningens netværksgrupper.<br />
Spørgeskema og interviewundersøgelse gennemført af Rådgivende Sociologer: Kbh.<br />
Shiovitz-Ezra, S., & Ayalon, L. (2010): Situational versus chronic loneliness as risk factors for allcause<br />
mortality. International Psychogeriatrics, 22(3), 455–62.<br />
Sigrell, B. (1972): Gruppebehandling - teori og praksis. Copenhagen: Munksgaard.<br />
Danermark, B. (2005): A review of the psychosocial effects of hearing impairment in the workingage<br />
population. I: Stephens, D., & Jones, L. (ed.): The impact of genetic hearing<br />
impairment. London & Philadelphia: Whurr.<br />
Stephens, D., & Kramer, S. (2010): Living with hearing difficulties : the process of enablement.<br />
Hoboken, NJ: Wiley-Blackwell.<br />
Tambs, K. (2004): Moderate effects of hearing loss on mental health and subjective well-being:<br />
results from the Nord-Trøndelag Hearing Loss Study. Psychosomatic medicine, 66(5).<br />
Tornhøj Christensen, V. (2006): Uhørt: betydningen af nedsat hørelse for<br />
arbejdsmarkedstilknytning og arbejdsliv. Kbh.: Socialforskningsinstituttet.<br />
Wahlgren, B., Madsen, M. B., Schnack, K., & Jacobsen, B. (1999): Videnskabsteori. Kbh.:<br />
Gyldendal.<br />
Weiss, R. S. (1974): Loneliness: the experience of emotional and social isolation. Cambridge,<br />
Mass.: MIT Press.<br />
World Health Organization. (2001): International classification of functioning, disability and<br />
health : ICF. Geneva: World Health Organization.<br />
125
Young, J. E. (1982): Loneliness, depression and cognitive t<strong>her</strong>apy: Theory and application. I:<br />
Peplau, L. & Perlman, D. (ed.): Loneliness. A sourcebook of current theory, research,<br />
and t<strong>her</strong>apy. New York: Wiley.<br />
126