8 - Hjerneskadeforeningen
8 - Hjerneskadeforeningen
8 - Hjerneskadeforeningen
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Arbejdsevne kan ikke bare måles og vejes<br />
Lægekonsulenter/socialrådgivere. Lægelige vurderinger er vigtige, men socialrådgivere må have tillid til egen<br />
faglighed og ikke lade sig presse af politikere, der med afsæt i økonomi måske jagter stramme vurderinger af<br />
syge borgere.<br />
Af Nina S. Olsen, socialrådgiver, Socialpolitisk<br />
forening<br />
Susanne Lyngsø, socialrådgiver og brevkasseredaktør<br />
Mette Valentin, socialrådgiver, faglig<br />
konsulent og regionrådspolitiker for SF<br />
Det er desværre velkendt blandt socialrådgivere,<br />
at lægekonsulenternes vurderinger<br />
ofte har en uhensigtsmæssig stor betydning<br />
for om en borger bliver vurderet berettiget<br />
til førtidspension eller ej! En kritik<br />
af lægekonsulenterne er derfor helt på sin<br />
plads. Men det betyder IKKE at lægekonsulenterne<br />
ikke er brugbare og måske tilmed<br />
nødvendige i jobcentrene. Problemet ligger<br />
således ikke i deres lægelige baggrund,<br />
men i den rolle de ofte får og har i den<br />
endelige vurdering. Der er i mange sager<br />
netop brug for lægeuddannede konsulenter<br />
i jobcentrene, konsulenter som kan bistå<br />
og vejlede socialrådgivere og borgere,<br />
undervejs i sagen, men dette skal ske på et<br />
sagligt og fagligt grundlag, ikke med afsæt<br />
i økonomi og politiske prioriteringer. Det<br />
er jo det, som vi skal bruge lægekonsulenterne<br />
til. De skal ikke kunne overdømme<br />
den socialfaglige helhedsvurdering, men<br />
skal derimod netop være konsulenter. De<br />
skal med andre ord netop være læger og<br />
socialrådgiverne skal (som det også er meningen<br />
i udgangspunktet) være dem, som<br />
vurderer og indstiller til, hvad der samlet<br />
set kan, bør og skal ske i en sag.<br />
Når en borger bliver sygemeldt skal socialrådgiveren<br />
sætte den proces i gang<br />
der afklarer den sygemeldtes arbejdsevne.<br />
Den er nemlig størrelsen (omfanget af) af<br />
arbejdsevnen, der er udslagsgivende for<br />
jobcentrets indsats og i sidste ende for<br />
borgerens videre forsørgelsesgrundlag,<br />
f.eks. fleksjob eller førtidspension.<br />
En borgers arbejdsevne fremstilles ofte<br />
som et objektivt begreb, som kan måles<br />
og vejes – et regnestykke med plusser og<br />
minusser der til sidst giver et facit, som<br />
jobcentret så skal handle ud fra. Sådan<br />
er virkeligheden langt fra. Hvor meget en<br />
borger kan arbejde er afhængigt af mange<br />
forskellige faktorer og der findes ikke nogen<br />
objektive kriterier for, f.eks. hvor mange<br />
smerter en sygdom udløser, for sociale<br />
kompetencer, energi og overskud mv. Heller<br />
ikke lægekonsulenter og speciallæger<br />
kan, på trods af den magt de bliver tillagt,<br />
give noget præcist billede af, hvor meget<br />
en borger kan eller ikke kan arbejde. Men<br />
undervejs i processen er deres viden og<br />
indsigt som læger og herunder deres vurdering<br />
og skøn en væsentlig brik.<br />
Når det går galt er det ofte fordi kommunerne<br />
lader lægerne udtale sig om omfanget<br />
af den endelige arbejdsevne og om hvilke<br />
aktiviteter der skal sættes i værk overfor<br />
den syge borger. Denne vurdering er nemlig,<br />
eller måske rettere bør alene være en<br />
socialfaglig vurdering som skal træffes af<br />
socialrådgiverne i landets jobcentre. Den<br />
endelige vurdering skal være en helhedsvurdering<br />
af borgerens samlede situation.<br />
Ikke kun om sygdom, men også om de sociale<br />
ressourcer, netværk, uddannelse, den<br />
økonomiske situation, boligforhold, erfaringer<br />
og kompetencer. Socialrådgiverne<br />
er uddannede til at lave sådanne vurderinger.<br />
Ikke desto mindre kan det virke både<br />
skræmmende og uoverskueligt, netop fordi<br />
der ikke er én objektiv facitliste. Derfor<br />
kan det også være bekvemt for socialrådgiveren<br />
at lægge mere og mere af den socialfaglige<br />
vurdering i lægekonsulentens og<br />
speciallægens hænder, således at det ubehagelige<br />
ansvar deles med lægerne. Det er<br />
naturligvis ikke OK.<br />
Der er ingen tvivl om, at lægekonsulenter<br />
og speciallæger bliver brugt af politikere<br />
og ledere i kommunerne i jagten på en<br />
strammere vurdering, end det, som den<br />
helhedsorienterede socialfaglige vurdering<br />
i hvert enkelte tilfælde tilsiger – i de fleste<br />
tilfælde med afsæt i økonomi. Men socialrådgiverne<br />
har også et ansvar for at sige<br />
fra overfor den praksis, og påtage sig det<br />
socialfaglige ansvar det er, at træffe helhedsorienterede<br />
vurderinger om borgernes<br />
arbejdsevne.<br />
Socialrådgiverne skal jo kunne have tillid<br />
til deres egen faglighed og turde beskrive<br />
borgerens sociale situation bredt og dybtgående<br />
og lave de vurderinger, hvor de<br />
lægefaglige udtalelser kun er en del af den<br />
samlede vurdering. Det skal de også have<br />
handlerummet til, af deres ledere og politikere.<br />
Ansvaret for den socialfaglige vurdering<br />
ligger og skal ligge, hos socialrådgiverne<br />
– og med det ansvar følger altså også<br />
pligten til at reagere hvis lægekonsulenter<br />
overskrider deres beføjelser, og i værste<br />
fald fjerne disse vurderinger fra den endelige<br />
sagsfremstilling. Om dem der skal<br />
træffe den endelige beslutning (det administrative/politiske<br />
kompetencehavende<br />
udvalg) så følger socialrådgiverens vurderinger<br />
– det er en helt anden historie!<br />
Kan en given borger passe et arbejde<br />
– og i givet fald hvilket arbejde Arbejdsevne<br />
er ikke et objektivt begreb,<br />
som kan måles og vejes. Mange faktorer<br />
spiller ind og lægekonsulenternes<br />
vurderinger er vigtige, men det samlede<br />
billede tegnes af socialrådgiverne,<br />
der skal turde tro på egen faglighed.<br />
HOVEDCIRKLEN | SEPTEMBER 2011 13