Læs Tage Ebbensgaards nyskrevne tekst - DR
Læs Tage Ebbensgaards nyskrevne tekst - DR
Læs Tage Ebbensgaards nyskrevne tekst - DR
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Arbejdstitel: Tand for tunge<br />
INDLEDNING (viderebearbejdet)<br />
<strong>Tage</strong> Ebbensgaard<br />
Horsens d. 17.marts 2013<br />
Søndag den 20. oktober<br />
Muskler og blod<br />
Fangeren havde ikke haft meget held med at fravriste havet noget af dets store overflod der,<br />
som oftest, skaffede ham en indtægt, som gjorde livet i Sarqaq tåleligt for ham og dermed den<br />
øvrige del af hans lille familie. Sælerne var ganske enkelt ikke fede nok på denne tid af året,<br />
og uden et tykt spæklag til at bære dem oppe, sank de hurtigt, selv om han var fremme ved de<br />
skudte dyr mindre end et halvt minut efter at det dræbende fangstskud med usvigelig<br />
sikkerhed havde gennemboret kraniet. Han bandede lavmælt, men tog sig i det, vel vidende at<br />
Guuti, den hellige treenige, holder øje med os alle sammen fra det højeste, og til enhver tid er<br />
klar til at straffe de tåbelige mennesker i form af manglende jagtheld.<br />
- Aqagu tænkte han: I morgen har jeg sikkert mere held med mig.<br />
Drømmen om at "i morgen", "mañana", "domani" vil bringe mere held end i dag, er måske<br />
universel, men godt og vel 400 kilometer nord for polarcirklen kan manglende jagtlykke meget<br />
hurtigt resultere i nødtørftig overlevelse på kontanthjælp, især sent på efteråret når den<br />
ustabile havis lægger sig, og vanskeliggør livet i en grad som virker ubegribelig for mange af<br />
de mennesker som er født under varmere himmelstrøg.<br />
De bekymrede udtalelser om stigende temperaturer som stadig oftere blev luftet af diverse VIP<br />
delegationer på konferencehotellet i Ilulissat, godt og vel firs kilometer borte, var ukendte for<br />
fangeren. Eller i det mindste havde de ingen relevans i kampen for det daglige kød. Livet er<br />
NU, - her er der ingen plads for bekymrede svagpissere!<br />
På stranden ved Tartunaq, fjorten kilometer vest for hans hjembygd, havde fangeren tidligere<br />
på sommeren efterladt to plastikbaljer med laksegarn. Han besluttede sig for at sejle ind for at<br />
tage grejet med hjem, for dog at få lidt nytte af den dyre benzin til påhængsmotoren, når nu<br />
ikke det ville lykkes med jagten. Baljerne var gemt godt af vejen, skjult mellem et par store<br />
stenblokke. Ovenpå havde han lagt tang for yderligere at camouflere gemmestedet og dermed<br />
mindske risikoen for at uvedkommende to- eller firebenede vandaler skulle stjæle eller<br />
ødelægge hans ejendom. Fangeren lod jollen glide ind mod land, vippede motoren op og<br />
mærkede i det samme at kølen ramte sandbunden. Han sprang i land og halvløb op til<br />
gemmestedet. Baljerne blev båret ned til jollen een af gangen. Han satte dem op i jollen og fik<br />
i det samme øje på en hvid plastikdunk. Dunken lå tæt ved vandkanten, halvvejs dækket<br />
under en del af det tangbælte som markerede det seneste højvande. Fangeren gik ned og<br />
sparkede tangen bort og samlede dunken op. Den var ikke helt tom, eet eller andet<br />
ubestemmeligt indhold skvulpede rundt når han rystede den. Han skruede låget af dunken og
amtes i næste øjeblik af en kvalm stank. Han bekæmpede de velkendte tegn på mavens lyst<br />
til at reagere med at kaste op, vendte i stedet bunden i vejret på dunken og tømte indholdet ud<br />
i sandet. Han spærrede øjnene op, stirrede uden at kunne tro på det han så, vaklede et par<br />
skridt tilbage, hvorefter han løb ned til sin jolle, skubbede denne ud fra strandkanten, sprang<br />
op i jollen, startede påhængsmotoren og sejlede væk med stor hast mens han med frygt i<br />
blikket kikkede sig over skulderen. Tilbage i sandet lå der to afskårne mennesketunger og en<br />
klump ildelugtende koaguleret blod.<br />
Fangerens ophidselse blev dæmpet da han nærmede sig bygden, og han kom i tvivl med sig<br />
selv om hvorvidt han overhovedet skulle nævne noget om fundet. Det lille bygdesamfund med<br />
120 sjæle hungrede altid efter ting som kunne bruges til spot og drilleri, og han havde ikke<br />
meget lyst til at blive skydeskive for latter og smørede halvskjulte grin.<br />
På den anden side var der jo det med de to forsvundne danskere fra Ilulissat.<br />
Sammenhængen var næsten for tydelig. Han besluttede sig for at snakke med bygdefogeden<br />
under fire øjne, vel vidende at denne ikke kunne styre sin tunge, - nå det måtte blive<br />
bygdefogedens eget problem. Bygdefogeden så skeptisk på fangeren da de mødtes et par<br />
timer senere. Lidt sur var han også over at fangeren havde valgt kyllingens taktik frem for at<br />
bringe fundet med tilbage, men der var ingen vej tilbage. Ved næste daggry måtte de begge<br />
være tilbage på stranden og sikre fundet.<br />
Det viste sig at der ikke var noget fund at sikre. Tangbæltet afslørede ubarmhjerteligt hvor højt<br />
tidevandet havde været oppe: Dunken var væk, drevet til havs. Tungerne befandt sig med stor<br />
sandsynlighed i mere eller mindre opløst tilstand i maverne på de store måger som uafladeligt<br />
afpatruljerede stranden. Helt forgæves var turen dog ikke: Langt oppe på stranden fandt de to<br />
mænd et orange skruelåg af plastik i den store mængden af andet ragelse som i tidens løb er<br />
smidt eller blæst i havet. Bygdefogeden snuste til proppen og rynkede på næsen. En<br />
ubestemmelig duft af benzin, saltvand og noget udefinerbart havde svagt fyldt hans næsebor.<br />
Han trak en plastikpose op af lommen, lagde proppen deri og bandt en knude på posen.<br />
83 minutter senere sad de to mænd på bygdefogedens kontor og ventede på at få<br />
telefonforbindelse til Politistationen i Ilulissat. 2 minutter senere væltede den vagthavende<br />
politiassistent Elias Barlaq, sin kaffe ud over skrivebordet.