Polarfronten 2000 – 3
Polarfronten 2000 – 3
Polarfronten 2000 – 3
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
LØSSA LGSPRIS 25<br />
U DGIVET AF DANSK POLARCENTER • N R. 3/SEPTEMBER <strong>2000</strong><br />
Polar fronten<br />
Nyt dyr fundet i Grønland<br />
læs s. 12
Dansk Polarcenter er en institution<br />
under Forskningsministeriet<br />
og har til opgave at<br />
støtte og koordinere dansk<br />
polarforskning.<br />
<strong>Polarfronten</strong> udgives af:<br />
Dansk Polarcenter<br />
Strandgade 100H<br />
1401 København K<br />
Tlf.: 32 88 01 00<br />
Fax: 32 88 01 01<br />
E-mail: polarfronten@dpc.dk<br />
Internet: www.dpc.dk<br />
Udkommer 4 gange årligt<br />
Oplag: 5100<br />
Deadline for bidrag<br />
til næste nummer:<br />
13. november <strong>2000</strong>.<br />
Abonnement er gratis og tegnes<br />
gennem Dansk Polarcenter.<br />
Redaktionen:<br />
Morten Meldgaard<br />
Ansvarshavende redaktør<br />
Poul-Erik Philbert,<br />
redaktør, DJ<br />
Kirsten Caning<br />
Jens Jørgen Kjærgaard, DJ<br />
Irene Seiten, layout<br />
Henning Thing<br />
Produktion og tryk:<br />
Datagraf Auning AS<br />
Forsidefoto:<br />
Reinhard Møbjerg Kristensen:<br />
Kilden til det nye dyr<br />
Artikler i <strong>Polarfronten</strong> giver<br />
ikke nødvendigvis udtryk for<br />
Dansk Polarcenters holdning.<br />
Eftertryk er tilladt i uddrag<br />
med kildeangivelse.<br />
Indhold<br />
Ingen grund til tårer<br />
Sommerens prøveboring i Vestgrønland gav<br />
hverken olie eller gas. Men mulighederne er<br />
ikke udtømte . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .3<br />
Indlandsisen på langsom skrump<br />
Fremtidens afsmeltning fra Indlandsisen er<br />
også bestemt af fortidens klimaændringer . . . .4<br />
Hval i sigte<br />
Flytællinger viser, at bestanden af hvidhvaler<br />
ud for Grønlands vestkyst er i tilbagegang . . .6<br />
En dansker i bjørneland<br />
Dansk professor på Svalbard foreslår, at Danmark<br />
skæver til den norske succeshistorie . . . .8<br />
En skæbnesvanger flyvning til<br />
Nordpolen<br />
Umberto Nobile var med på den første flyvning<br />
til Nordpolen i 1926. To år senere forsøgte han<br />
selv . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .11<br />
Endnu en kvist på livets træ<br />
Danske forskere har fundet et nyt dyr, som ikke<br />
ligner noget andet levende på Jorden . . . . . . .12<br />
Kulturmøder i Sydgrønland<br />
Stort forskningsprogram graver dybt i nordboernes<br />
historie og kulturmøderne i Sydgrønland 14<br />
Kommentar<br />
Fra tørvehus til netværkssamfund . . . . . . . . .15<br />
Edderkoppekvinden<br />
Specialestuderende blandt grønlandske edderkopper<br />
. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .17<br />
Til Sydpolen med bildæk om maven<br />
To danskere vil plante Dannebrog på Sydpolen<br />
for første gang . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 24
Ingen<br />
grund<br />
til tårer<br />
Sommerens prøveboring ud for<br />
Grønlands vestkyst gav hverken<br />
olie eller gas. Men det betyder<br />
langtfra, at mulighederne for at<br />
finde olie i Grønland er udtømte,<br />
siger oliegeolog.<br />
Af Poul-Erik Philbert<br />
Statoil-gruppens prøveboring i Fylla-området<br />
100 km vest for Nuuk er foregået<br />
under navnet Qulleq-1, som er det grønlandske<br />
ord for både olielampe og tåre.<br />
Efter to måneders boringer kunne Statoil-gruppen<br />
den 11. september meddele,<br />
at der hverken var fundet olie eller gas i<br />
det 2.937 m dybe borehul, men det giver<br />
ifølge olieeksperter ikke grund til tårer.<br />
Ingen panik<br />
Flemming G. Christiansen, statsgeolog i<br />
GEUS, har de sidste ti år været dybt involveret<br />
i olieefterforskningen i Grønland<br />
og mener ikke, at den tørre boring<br />
behøver at betyde et tilbageslag for olieefterforskningen<br />
i Grønland:<br />
- Der er ingen grund til panik, for mulighederne<br />
er langtfra udtømte, siger<br />
Flemming G. Christiansen. Der er fem<br />
områder omkring Grønland, som kan<br />
gemme på olie, og som hver især er på<br />
størrelse med hele olieområdet i Nordsøen,<br />
så jeg forventer helt klart nye boringer<br />
i de kommende år.<br />
- Vi behøver ikke at frygte det totale<br />
stop i prøveboringerne, som fulgte i kølvandet<br />
på de fejlslagne boringer i slut-<br />
ningen af 70’erne. Der er gennem 90’erne<br />
skudt en masse seismik og samlet<br />
en mængde lovende, geologiske data<br />
bl.a. ud for Sisimiut, som bør gøre det<br />
nemt at “sælge” licenser til olieselskaberne<br />
i fremtiden, selvom der på kort<br />
sigt kan komme en psykologisk effekt på<br />
Fylla-boringen.<br />
Han gør også opmærksom på, at det<br />
hører til sjældenhederne, man støder på<br />
olie i den første boring. Der er områder i<br />
Nordsøen, hvor der er gennemført op til<br />
30 boringer, før der blev fundet olie i<br />
store mængder.<br />
Flemming Christiansen er ikke overrasket<br />
over, at der ikke blev fundet olie.<br />
Olieselskaberne opererede selv med en<br />
3% chance. Derimod er det en skuffelse<br />
for ham, at der ikke var gasforekomster.<br />
GEUS’ analyser af Fylla-feltet området<br />
pegede på gode muligheder for gas, så<br />
Prøveboringen i Fylla-området er foregået fra et af<br />
verdens mest avancerede boreskibe, det 253 m<br />
lange West Navion, som stod i mere end 5 mia. kr.,<br />
inden det kom i søen. Statoil-gruppen har betalt 5<br />
mio. kr. om dagen for at hyre West Navion, og det<br />
bragte de samlede omkostninger ved boringen op<br />
på mere end 350 mio. kr.<br />
Foto: Arvid Steen<br />
GEUS-folkene venter som så mange andre<br />
med spænding på, at Statoil-gruppen<br />
frigiver flere oplysninger fra boringen.<br />
Endnu en boring<br />
Når rapporten fra Statoil-gruppen kommer,<br />
vil den lande på direktør Hans Kristian<br />
Schønwandts skrivebord i Hjemmestyrets<br />
Råstofdirektorat i Nuuk. Det<br />
skulle efter aftalen ske den 15. december,<br />
men Statoil-gruppen har søgt om udsættelse<br />
til 15. marts 2001.<br />
- Der følger så en travl periode både<br />
her i Direktoratet og i GEUS og Energistyrelsen,<br />
som er vores faglige rådgivere,<br />
siger Hans Kristian Schønwandt. Og så<br />
skal det forhandles, om Statoil-gruppen<br />
skal gennemføre den boring nummer to,<br />
som de har forpligtet sig til, med mindre<br />
de kan overbevise os om, at der ikke er<br />
kommercielle muligheder i at bore videre.<br />
3 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00
Foto: Henrik Højmark Thomsen<br />
I den seneste tid har nyheden om, at Indlandsisen<br />
skrumper, fundet vej til nyhedsmedierne<br />
via artikler i internationale, videnskabelige<br />
tidsskrifter som Science og<br />
Nature. Interessen i pressen skyldes, at<br />
afsmeltningen fra Indlandsisen påvirker<br />
verdenshavenes vandstand, og at der de<br />
seneste år har bredt sig en frygt for, at<br />
den globale, menneskeskabte opvarmning<br />
skal få de store iskapper til at smelte<br />
og oversvømme lavtliggende områder.<br />
I de sidste hundrede år har man målt<br />
en stigning i havstanden på ca. 20 cm.<br />
Det er kendt, at mange mindre gletschere<br />
og iskapper er smeltet tilbage i samme<br />
4 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00<br />
Indlandsisen<br />
på langsom<br />
skrump<br />
Amerikanske undersøgelser viser, at Indlandsisen er<br />
skrumpet i sidste halvdel af 1990’erne. Men ifølge gla-<br />
ciologen Niels Reeh siger undersøgelserne ikke meget<br />
om fremtiden, som også er afhængig af fortidens kli-<br />
maændringer, der med flere tusind års forsinkelse for-<br />
planter sig til iskappen.<br />
Af Niels Reeh<br />
periode, og der er ingen tvivl om, at det<br />
har bidraget til havstigningen. Men på<br />
trods af en stor forskningsindsats i de<br />
seneste årtier med anvendelse af ny teknik<br />
i form af fjernmåling fra satellit og<br />
fly, kan vi stadig ikke sige med sikkerhed,<br />
om de store iskapper i Grønland og Antarktis<br />
vokser eller svinder i øjeblikket.<br />
Indlandsisen skrumper<br />
I juli i år er nye forskningsresultater blevet<br />
offentliggjort af amerikanske forskergrupper<br />
i to artikler i tidsskriftet Science.<br />
I den ene artikel sammenlignes præcise<br />
laseraltimeter-målinger af Indlands-<br />
isens højde foretaget fra fly med 5 års<br />
mellemrum langs de samme ruter. Målingerne<br />
viser en udtynding af Indlandsisens<br />
randområder, medens de centrale<br />
dele har været i balance. Alt i alt tyder<br />
undersøgelsen på, at Indlandsisen i perioden<br />
fra 1994 til 1999 skrumpede med<br />
ca. 50 km 3 pr. år, svarende til en havstigning<br />
på 0,13 mm pr. år eller 7% af den<br />
målte stigning.<br />
Der er dog kun meget få målinger fra<br />
fly fra randområderne. I stedet er udtyndingen<br />
over størstedelen af randområdet<br />
beregnet ud fra forskellen mellem de<br />
målte sommertemperaturer i perioden
1994<strong>–</strong>99 og sommertemperaturer i den<br />
foregående 20-års periode. Det giver<br />
selvfølgelig en væsentlig større usikkerhed<br />
end flymålingerne.<br />
Den anden artikel er baseret på, hvad<br />
man kan kalde budgetmetoden. Her sammenlignes<br />
den mængde is, der årligt flyder<br />
ud gennem <strong>2000</strong> meter-højdekurven<br />
på Indlandsisen (udgift) med den mængde<br />
sne, der årligt falder på de centrale<br />
dele af Indlandsisen inden for <strong>2000</strong>-meter<br />
højdekurven (indtægt). For området<br />
som helhed svarer udgifter til indtægter,<br />
altså samme resultatet som i den første<br />
undersøgelse. Men i begge undersøgelser<br />
er der store regionale, forskelle i afsmeltningen<br />
med en tendens til udtynding i<br />
syd og øget tykkelse i nord.<br />
Måske en kortvarig klimavariation<br />
De nye målinger tyder altså på, at Indlandsisen<br />
skrumpede i sidste halvdel af<br />
1990’erne og dermed bidrog - om end<br />
beskedent - til den globale havstigning i<br />
denne periode. Men vil man sige noget<br />
om de fremtidige ændringer af havniveauet,<br />
er det nødvendigt at vide, om der<br />
er tale om en generel tendens eller blot<br />
en tilfældig, kortvarig klimavariation.<br />
Ændringer i Indlandsisens massebalance,<br />
dvs. forskellen mellem det samlede<br />
snefald og det samlede tab (afsmeltning<br />
og produktion af isbjerge), er nemlig ikke<br />
blot påvirket af klimaet i dag, men også<br />
af klimahistorien og iskappernes dynamiske<br />
udviklingshistorie igennem de seneste<br />
århundreder, ja endda årtusinder.<br />
De store iskapper reagerer ganske vist<br />
på svingninger i klimaet fra år til år. Et<br />
år med meget sne vil få de centrale dele<br />
af iskappen til at vokse tilsvarende, og en<br />
varm sommer vil få iskappens randområder<br />
til at reagere lokalt med en udtynding,<br />
hvis størrelse er bestemt af temperaturens<br />
afvigelse fra gennemsnittet.<br />
Der kan derfor selv over en 5<strong>–</strong>10-års<br />
periode forekomme betydelige variationer<br />
i iskappens højde alene på grund af<br />
statistiske variationer i snefald og temperatur.<br />
De målte højdeændringer i peri-<br />
oden 1994<strong>–</strong>99 kan således for en stor<br />
dels vedkommende fortolkes som resultat<br />
af sådanne statistiske variationer.<br />
En forsinket reaktion<br />
Men ændringer af iskapperne på grund af<br />
isens bevægelse sker som sagt over meget<br />
længere tidsskalaer. Isens flydehastighed<br />
er stærkt afhængig af temperaturen, og<br />
især af temperaturen nær bunden (jo højere<br />
temperatur, desto hurtigere flydning).<br />
Da det tager adskillige tusind år, før<br />
temperaturændringer på iskappens overflade<br />
har forplantet sig hele vejen ned til<br />
bunden, sker ændringerne i iskappens<br />
flydning og dermed dens form med århundreders<br />
eller årtusinders forsinkelse.<br />
Beregninger med avancerede, tredimensionale<br />
isflydemodeller, der måler iskappens<br />
reaktion på klimasvingninger over<br />
hundredtusind år, tyder på, at de centrale<br />
dele af Indlandsisen i Grønland endnu<br />
ikke har tilpasset sig den store ændring af<br />
klimaet, der fandt sted for ca. 10.000 år<br />
siden ved den sidste istids afslutning.<br />
Masser af is<br />
Beregningerne viser også, at Indlandsisens<br />
randzone stadig ikke har tilpasset<br />
sig det nuværende, relativt varme klima,<br />
der afløste den såkaldte lille istid, en kold<br />
periode af flere hundrede års varighed,<br />
der endte i slutningen af 1800-tallet.<br />
For Indlandsisen som helhed tyder de<br />
seneste beregninger dog på, at der kun har<br />
været beskedne ændringer af den samlede<br />
masse i de seneste 200 år, og at fremtidige<br />
masseændringer forårsaget af fortidens<br />
klimaændringer også vil være beskedne.<br />
Med udgangspunkt i en sandsynlig,<br />
fremtidig klimaudvikling forudsiger modellerne<br />
således, at Indlandsisen om 100<br />
år vil have bidraget til den globale havstigning<br />
med 10 cm i forhold til nu. Men<br />
resultaterne af beregningerne er behæftet<br />
med en betydelig usikkerhed, fordi der<br />
stadig er vigtige områder af iskappernes<br />
dynamik og klimahistorie, vi ikke forstår.<br />
Kontakt: Niels Reeh, Dansk Center for<br />
Telemåling, DTU, tlf. 45 25 38 38,<br />
nr@emi.dtu.dk<br />
Grønlands Indlandsis dækker et areal på 1,71 mio. km2 , dvs. knap 80% af Grønlands<br />
totale areal på 2,17 mio. km2 . I det centrale Grønland når Indlandsisen op i mere end<br />
3,2 km højde, og her er isen mere end 3 km tyk. Beregninger baseret på målinger fra<br />
fly viser, at Indlandsisen indeholder næsten 3 mio. km3 is. Hvis hele Indlandsisen smeltede,<br />
ville det betyde en stigning af det globale havniveau på ca. 7 m.<br />
Hvert år falder der i gennemsnit omkring 550 mia. tons sne (akkumulation) på<br />
Indlandsisen. Den årlige afsmeltning fra Indlandsisens randområder er cirka halvt så<br />
stor, og dette gælder også den årlige produktion af isbjerge. Alle tre størrelser er dog<br />
behæftet med en betydelig usikkerhed.<br />
Verdens gletschere og iskapper vokser og svinder som følge af klimaændringer og<br />
påvirker verdenshavenes vandstand. Under den sidste mellemistid for mellem 110.000<br />
og 130.000 år siden, da klimaet var flere grader varmere end i dag, stod havet for<br />
eksempel ca. 6 meter højere end nu. Nye modelberegninger baseret på klimainformation<br />
fra iskerneboringer i Grønland tyder på, at Indlandsisen har givet et væsentligt<br />
bidrag hertil, måske helt op til 4 m eller mere.<br />
5 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00
Hval i sigte<br />
Flytællinger gennemført af Grønlands Naturinstitut viser, at bestanden<br />
af hvidhvaler ud for Grønlands vestkyst er i tilbagegang. Tællingerne er<br />
flere steder foregået i samarbejde med lokale fangere og skal sikre en<br />
bæredygtig fangst.<br />
Af Kirsten Caning<br />
6 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00<br />
Foto:Malcomn Ramsay<br />
En flok hvidhvaler i en våge er mærket af et besøg af isbjørne.<br />
Når råbet ’Qilalugaq’ lyder, er der gode<br />
tider på vej i en grønlandsk by eller<br />
bygd. Så er der hvidhval i sigte, og den<br />
smager godt.<br />
Desværre sker det nu om dage sjældnere<br />
og sjældnere. Derfor er spørgsmålet<br />
om grænsen for bæredygtig fangst vigtigt<br />
både for almindelige mennesker i<br />
Grønland og for biologerne. Spørgsmålet<br />
er også reelt, for historiske kilder kan<br />
fortælle om store flokke af hvidhvaler i<br />
Vestgrønland, og de er nu forsvundet.<br />
Mindst 8000 hvaler blev der fanget alene<br />
ved Nuuk fra 1874 til 1922, mens der i<br />
årene 1922 til 1934 ikke blev fanget en<br />
eneste. I dag ses der ikke hvidhvaler i<br />
Godthåbsfjorden.<br />
Men forsvandt hvidhvalerne på grund<br />
af overfangst, eller var det klimaændringer,<br />
der fik dem til at fortrække? Det kræver<br />
en omfattende viden at tage stilling<br />
til dette spørgsmål, og den er Grønlands<br />
Naturinstitut i gang med at skaffe sig.<br />
Resultatet bliver en model, som sammenholder<br />
oplysninger om bestandens<br />
tilbagegang og vækstpotentiale, og beregner<br />
hvilke virkninger, en fremtidig<br />
fangst vil have. Det er nemlig ikke helt<br />
enkelt at overskue.<br />
Systematiske flytællinger<br />
Det er vigtigt at vide, om der i virkeligheden<br />
findes færre hvaler, eller om de<br />
bare er flyttet et andet sted hen. For tiden<br />
er der to områder, hvor der er særligt<br />
mange hvidhvaler om vinteren. Det<br />
ene er Nordvandet mellem Thule og<br />
Canada, det andet er langs med Grønlands<br />
vestkyst fra Qeqertarsuaq/Disko<br />
ned til Maniitsoq.<br />
Hvidhvalerne færdes i flokke, som formentlig<br />
holder sammen og opsøger de<br />
samme steder sommer og vinter. I løbet<br />
af de sidste tyve år har biologerne otte<br />
gange optalt hvalerne i farvandet ud for<br />
Grønlands vestkyst. Tællingerne foregår<br />
fra et Partenavia fly med store vinduer,<br />
der buler ud, så observatørerne kan stikke<br />
hovedet ud og se lige ned i vandet. Flyet<br />
følger nogle forud fastlagte linjer, enten<br />
80 km frem og tilbage, stik vest og stik<br />
øst, eller langs med kysten. Det flyver<br />
langsomt og i lav højde, og bag de runde<br />
ruder sidder to observatører med øjnene<br />
opmærksomt rettet mod vandoverfladen.<br />
Alligevel er resultaterne ikke sikre.<br />
I 1998 og 1999 dobbeltchekkede man<br />
tællingerne. Et videokamera blev hængt
op under flyet og filmede det samme, som<br />
observatørerne så. Optagelserne blev senere<br />
sammenholdt med observatørernes<br />
notater, og resultatet var opsigtsvækkende:<br />
observatørerne havde overset halvdelen<br />
af hvalerne.<br />
Dertil kommer, at formentlig halvdelen<br />
af hvalerne er på jagt efter føde på så<br />
store dybder, at de ikke kan ses, mens flyet<br />
passerer. Det skønner man ud fra undersøgelser<br />
af neddykningsmønsteret,<br />
som man følger med satellitsendere, der<br />
er sat fast på hvalernes rygge.<br />
Tællingerne viser, at der bliver stadig<br />
færre hvaler langs den vestgrønlandske<br />
kyst. Sidst var der kun en fjerdedel af<br />
det antal, der blev observeret i begyndelsen<br />
af 1980’erne. Biologerne vurderer, at<br />
ca. 8.000 hvaler overvintrede i 1998 og<br />
1999, men med forskellige beregningsmetoder<br />
kan man lande helt nede på<br />
4.300 eller nå op på 14.800. Konklusionen<br />
er under alle omstændigheder,at<br />
hvidhvalen er i tilbagegang.<br />
Fangerne inddrages<br />
Dengang hvidhvalerne forsvandt fra Vestgrønland,<br />
først fra den sydlige del og senere<br />
også fra området omkring Upernavik,<br />
klagede fangerne til Nordgrønlands<br />
Landsråd over den intensive fangst, som<br />
blev drevet af denKongelige Grønlandske<br />
Handel. KGH mente dog ikke, at<br />
nedgangen skyldtes overfangst, men klimaændringer,<br />
og at hvidhvalerne søgte<br />
andre veje og ikke benyttede de sædvanlige<br />
trækruter og overvintringssteder.<br />
I dag er situationen en anden. Nu mener<br />
grønlandske fangere, at klimaændringer<br />
og trawlerstøj er skyld i hvidhvalernes<br />
forsvinden. Og i Upernavik mener<br />
de lokale fangere, at der er masser af<br />
hvidhvaler, som i flokke på op mod et tusind<br />
individer trækker forbi om efteråret.<br />
Grønlands Naturinstitut, som er hjemmestyrets<br />
rådgiver på området, har indledt<br />
et samarbejde med fangerne i Upernavik.<br />
I 1998 og 1999 sendte man omkring<br />
1. oktober et par medarbejdere og<br />
en helikopter til Upernavik i en femdages<br />
periode. Hver morgen blev der holdt<br />
et møde, og fangerne bestemte, hvor man<br />
skulle tælle hvaler den dag, og hvem der<br />
skulle med. Det var altså fangernes brede<br />
viden og intuition, der fik lov at råde.<br />
I helikopteren sad en medarbejder fra<br />
Naturinstituttet og en lokal fanger. På<br />
forhånd var det aftalt, at man skulle være<br />
enige om, hvor mange hvaler man så, og<br />
helikopteren cirklede rundt om flokkene,<br />
indtil man havde fået det hele med.<br />
Samarbejdet forløb til alles tilfredshed,<br />
men resultatet af tællingerne var<br />
desværre ikke kæmpestore flokke. Man<br />
så dog et par tusind hvaler, der var på vej<br />
forbi øen Kullorsuaq, også kaldet Djævelens<br />
Tommelfinger.<br />
Fælles bestande med Canada<br />
Hvalerne færdes i flokke i området mellem<br />
Canada og Grønland og satellitsporinger<br />
viser, at de holder sig til de ruter,<br />
de er vant til. Flokkene svømmer rundt i<br />
hele området, men det er endnu ikke<br />
lykkedes at finde ud af, om de blander<br />
sig med andre flokke i parringssæsonen.<br />
Det kan tænkes, at der genetisk set er<br />
tale om én stor bestand, men sandsynligvis<br />
er der tale om flere bestande i<br />
farvandet mellem Canada og Grønland.<br />
Derfor er der også indgået aftaler mellem<br />
grønlandske og canadiske myndigheder<br />
om regler for fangsten.<br />
Begrænsninger i fangsten<br />
Fangsten reguleres endnu ikke af kvoter,<br />
men kommerciel fangst må kun foregå<br />
fra joller og små kuttere under 25 BRT.<br />
Lidt større skibe, mellem 25 og 50 BRT<br />
må fange til eget forbrug, mens der fra<br />
skibe mellem 50 og 80 BRT kun må fanges<br />
max. 2 hvidhvaler til skibsproviant.<br />
Over 80 BRT er der forbud mod hvidhvalfangst.<br />
Aflivningen skal foregå så<br />
hurtigt som muligt, og flænsningen skal<br />
påbegyndes med det samme.<br />
Drivfangst, hvor hvalerne omringes<br />
og drives sammen, så de er lettere at<br />
fange, er ikke tilladt. Men af og til hjælper<br />
naturen til. Det sker, når hvalerne er<br />
blevet ‘omringet’ af ubrudt havis af så<br />
stor udstrækning, at de ikke kan klare at<br />
holde vejret længe nok til at svømme ud<br />
under den. Så må de samles i en enkelt<br />
våge, hvor de kan trække luft. Fænomenet<br />
kaldes sassat. Opdagen en sassat af<br />
fangerne, bliver det en stor begivenhed<br />
for dem, men også i den situation kræves<br />
det, at den enkelte fanger ikke slår<br />
flere hvaler ihjel, end han kan nå at flænse<br />
og transportere hjem på sin slæde.<br />
Tællingerne fortsættes<br />
Fangst af hvidhvaler skal rapporteres til<br />
myndighederne. De officielle tal opgiver<br />
en årlig fangst på omkring 700.<br />
De systematiske flytællinger langs<br />
Vestgrønland vil fortsætte med 3-4 års<br />
mellemrum. Samarbejdet mellem de<br />
grønlandske fangere og Grønlands Naturinstitut<br />
giver vigtige bidrag og vil<br />
blive udbygget i de kommende år.<br />
Foto: Kunuk Kloster<br />
100 hvaler om året<br />
NAMMCOs (The North Atlantic Marine<br />
Mammal Commission) videnskabelige komité<br />
har netop gennemgået undersøgelserne<br />
af de grønlandske hvidhvaler og har<br />
skønnet, at antallet af hvaler er faldet med<br />
60% siden 1982. NAMMCO foreslår, at man<br />
straks begrænser den årlige fangst til 100<br />
hvaler. Fra Maniitsoq og sydpå skal hvalerne<br />
være helt fredede. Nord for denne grænse<br />
skal de være fredede i visse perioder af året.<br />
Med en fangst af denne størrelse vil bestanden<br />
if. NAMMCO om ti år have samme størrelse<br />
som nu.<br />
Forslaget blv diskuteret ved et møde i Sandefjord<br />
i Norge den 26.-29. september <strong>2000</strong>.<br />
NAMMCO blev oprettet i 1992 på baggrund<br />
af en aftale mellem Grønland, Norge, Island<br />
og Færøerne om at overvåge og bevare havpattedyrene<br />
i det nordatlantiske område.<br />
Der er flere oplysninger om NAMMCO på<br />
hjemmesiden www.nammco.no<br />
7 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00
En dansker i bjørneland<br />
På Universitetsstudierne på<br />
Svalbard (UNIS) har en dansker<br />
fundet sig godt tilrette som pro-<br />
fessor i fysisk geografi. Han ro-<br />
ser nordmændenes vilje til at<br />
satse på den arktiske forskning<br />
og uddannelse og forstår ikke,<br />
hvorfor Danmark ikke skæver til<br />
den norske succeshistorie.<br />
8 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00<br />
Foto: Ole Humlum<br />
Af Poul-Erik Philbert<br />
Fra sit kontor på UNIS (Universitetsstudierne<br />
på Svalbard) har professor Ole<br />
Humlum fri udsigt til fjorden og til de<br />
snedækkede fjelde og gletscherne på den<br />
anden side. I undervisningslokalerne behøver<br />
han ofte blot at sende opmærksomheden<br />
ud af vinduet, når de arktiske<br />
landskabsformer skal anskueliggøres<br />
over for de studerende. Og er det ikke<br />
tilstrækkeligt, kan teorierne luftes helt<br />
håndgribeligt på en lille tur ud i terrænet<br />
omkring Longyearbyen.<br />
Så skulle nogen undre sig over, at man<br />
vælger at slå sig ned i den arktiske isolation,<br />
så lyder svaret fra Longyearbyen<br />
på Svalbard, at det er det perfekte sted at<br />
være, hvis man beskæftiger sig med polarforskning.<br />
Her finder forskere og undervisere<br />
i arktisk naturvidenskab nogle<br />
fantastiske muligheder for at koble teori<br />
og praksis sammen. Feltarbejdet bliver<br />
en naturlig del af dagligdagen, og borte<br />
er planlægningsbesværet og omkostningerne<br />
ved det årlige feltarbejde, som<br />
normalt plager danske polarforskere.<br />
International blåstempling<br />
Det har heller ikke taget UNIS mere end<br />
7 år at blive synlig i den arktiske del af<br />
den internationale forskerverden. Det er<br />
lykkedes at tiltrække internationalt anerkendte<br />
forskere og lærerkræfter både til<br />
de faste stillinger og blandt de mere end<br />
150 gæstelærere, som hvert år mellemlander<br />
ved UNIS en kortere eller længere<br />
periode.<br />
- Det har skabt et internationalt og<br />
spændende forskningsmiljø, siger Ole<br />
Humlum, og ambitionerne er høje på<br />
UNIS. Der arbejdes målrettet på at gøre<br />
det til et internationalt eliteuniversitet<br />
inden for den lille niche, den arktiske<br />
forskning udfolder sig på.<br />
- Den internationale blåstempling kan<br />
også ses af, at over halvdelen af de studerende<br />
i dag kommer fra udlandet. Vi<br />
har studerende fra 22 forskellige lande -<br />
også en håndfuld danske - og det betyder,<br />
at UNIS allerede for flere år siden gik<br />
over til at køre undervisningen på engelsk.<br />
UNIS blev åbnet i 1993 og har i dag<br />
Foto: Henning Thing / Polar Photos<br />
26 videnskabelige medarbejdere og omkring<br />
110 studenterårsværk inden for<br />
arktisk biologi, arktisk geologi, arktisk<br />
geofysik og arktisk teknologi. Der er ikke<br />
tale om noget selvstændigt universitet i<br />
den forstand, at de studerende kan gennemføre<br />
en samlet uddannelse, men om<br />
et akademisk kursuscenter, hvor hovedfags-,<br />
speciale- og ph.d.-studerende kan<br />
følge avancerede universitetskurser i<br />
arktiske fag.<br />
Et godt sted at være<br />
Da Ole Humlum i september 1999 kom<br />
til UNIS, fik han få timer efter sin ankomst<br />
rutinemæssigt stukket en riffel i<br />
hånden og gennemgik et skydekursus.<br />
Svalbard er bjørneland, og sporene<br />
skræmmer. Endnu er han dog på trods af<br />
sine mange ture ud i naturen ikke stødt<br />
på en eneste isbjørn.<br />
- Men jeg er sikker på, at der er mange<br />
bjørne, der har set mig. For der er 3-<br />
4000 af dem på Svalbard, så risikoen for<br />
at møde sit livs bjørn er reel nok, siger<br />
han. Selv mødre med barnevogne er bevæbnet,<br />
når de krydser bygrænsen, og<br />
Longyearbyen er så vidt jeg ved det eneste<br />
sted i verden, hvor man kan gå ind i<br />
en bank bevæbnet med en riffel og med<br />
en elefanthue trukket godt ned om hovedet<br />
og alligevel få en høflig betjening.<br />
Ole Humlum er glad for at bo i Longyearbyen,<br />
en gammel mineby, der blev
jævnet med jorden af tyskerne under 2.<br />
verdenskrig og derfor i dag er en typisk<br />
nybyggerby. Han er faldet godt til på<br />
UNIS, som har alle fordelene ved en ny<br />
institution, hvor alt er bygget op fra<br />
bunden. I den kun 3 år gamle hovedbygning<br />
på 3000 m 2 lugter der stadig af nye<br />
materialer, undervisningslokaler og kontorer<br />
er velindrettede, og de tekniske og<br />
administrative løsninger er helt up to<br />
date.<br />
UNIS byder også på gode arbejdsforhold<br />
med bl.a. stor frihed til at planlægge<br />
sit arbejde. Humlum har f.eks. valgt<br />
at koncentrere sin undervisning i oktober<br />
og marts måned:<br />
- Jeg mener, der er store, pædagogiske<br />
fordele i de intensive kurser, hvor der er<br />
undervisning i en måned fra morgen til<br />
aften, og hvor hverken lærere eller studerende<br />
i den periode laver andet. Det<br />
giver en effektiv indlæring, og på et intensivt<br />
3-4 ugers kursus når de studerende<br />
det samme som på tre semestre på<br />
traditionelle kurser.<br />
Samtidig er det en styrke for forskningen,<br />
at man har frihed til at omstrukturere<br />
dagligdagen og placere undervisningen<br />
så koncentreret som muligt.<br />
Det ser også ud til at være faldet i god<br />
jord hos den tidligere lektor fra Geografisk<br />
Institut på KU, at UNIS har et meget<br />
liberalt budget, som i vid udstrækning<br />
gør det muligt for ham at deltage i møder,<br />
feltarbejde og lignende.<br />
Kun omkring ansættelsesforholdene<br />
aner man en kritisk holdning hos Ole<br />
Humlum. Ikke fordi han har noget imod,<br />
at trygheden i ansættelsen er skiftet ud<br />
med en 3-årig kontrakt, men fordi kontrakten<br />
kun kan forlænges én gang med<br />
3 år.<br />
- Det kræver en vis kontinuitet at opbygge<br />
et velfungerende forskningsmiljø,<br />
så derfor håber jeg, at der i fremtiden<br />
kommer en mere fleksibel ansættelsesstruktur.<br />
Det er vigtigt at sikre den faglige<br />
kompetence gennem en stadig konkurrence<br />
om stillingerne, og det kan<br />
man eksempelvis sikre ved at slå dem op<br />
med nogle års mellemrum med mulighed<br />
for genbesættelse.<br />
Danske muligheder<br />
Mange mener, at norsk forskning er løbet<br />
lidt tilfældigt ind i succesen med UNIS.<br />
Starten i midten af 90’erne var præget<br />
af, at Norge havde behov for at manifestere<br />
sin overhøjhed over Svalbard over<br />
for bl.a. russerne. Minedriften var på vej<br />
ned, og UNIS blev sammen med turismen<br />
trukket frem, som en stabil langsigtet<br />
aktivitet.<br />
Men uanset de specielle, internationale<br />
forhold, så har satsningen på Svalbard<br />
sikret nordmændene en fremtrædende<br />
og prestigegivende, international placering<br />
inden for arktisk forskning, og Ole<br />
Humlum undrer sig over, at Danmark<br />
med sit forskningsengagement i Grønland<br />
ikke har skelet mere til den norske<br />
succes (se boks).<br />
Han har tidligere været leder af Arktisk<br />
Station på Disko og mener, at der<br />
her er gode muligheder for at udvikle et<br />
dansk-grønlandsk center for naturvidenskabelig<br />
universitetsforskning og -<br />
undervisning.<br />
- Stationen er let at komme til, den<br />
har en lang forskningshistorie og ligger<br />
i et område med en landskabelig og naturfaglig<br />
diversitet, som vil være et<br />
godt udgangspunkt for et ambitiøst<br />
forskningsmiljø, hvor man koncentrerer<br />
sig om kurser på et højt niveau og kan<br />
tiltrække kompetente undervisere og<br />
forskere. Men det kræver, at politikerne<br />
får øjnene op for, at den arktiske forskning<br />
er et af de områder, hvor Danmark<br />
virkelig kan profilere sig internationalt.<br />
Læs mere på: www.unis.no<br />
Norsk satsning på Svalbard<br />
UNIS (Universitetsuddannelserne på Svalbard) står over for en markant udvidelse fra<br />
3000 m2 til omkring 12.000 m2 . Hermed har de norske politikere taget fat på at realisere<br />
planerne om Svalbard Science Center, hvor det lokale museum og andre forskningsinstitutioner<br />
skal indgå.<br />
Men UNIS er kun en del af den norske satsning på Svalbard. Mod nord ligger forskningsstationen<br />
Ny-Ålesund, der har status som Large Scale Facility under EU, og som<br />
huser 115 langtidsprojekter fordelt på 15-16 forskellige lande. Der er de seneste 10 år<br />
investeret mere end 100 mio. Nkr. i forskningsstationen. Der er bygget ny messe og<br />
nyt kraftværk, og flyvepladsen og kajanlægget er blevet moderniseret og udvidet.<br />
Inden for de seneste par år har Norsk Polarinstitutt desuden bygget en ny station<br />
i Ny-Ålesund, og den atmosfæriske målestation på toppen af Zeppelin-fjeldet er blevet<br />
moderniseret for et større millionbeløb.<br />
En af de største satsninger de kommende år bliver opbygningen af et 600 m2 stort marinbiologisk laboratorium ved Kongsfjorden. Der er foreløbig<br />
tegnet kontrakter med forskningsinstitutioner fra Norge,<br />
Italien, Tyskland, Japan, USA og UK.<br />
Foto: Henning Thing / Polar Photos<br />
9 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00
Med Vædderen<br />
til Tobias Øer<br />
Søværnets inspektionsskib Vædderen vil<br />
på et to-ugers togt i Grønlandshavet i<br />
oktober have forskere fra Danmarks<br />
Miljøundersøgelser, Kort og Matrikelstyrelsen<br />
(KMS) og Grønlands Forundersøgelser<br />
(ASIAQ) ombord. De vil bl.a.<br />
benytte togtet til at udføre målinger på<br />
de nye Tobias Øer ud for 79-fjorden i<br />
Nordøstgrønland.<br />
Tobias Øer er en række små holme,<br />
som blev opdaget 1993 i forbindelse med<br />
den tyske forskningsisbryder Polarsterns<br />
togt i området. Øerne ligger på Belgica<br />
Banke ca. 50 km øst for 79-fjorden i<br />
Nordøstgrønland og er især interessante,<br />
fordi de på længere sigt kan blive en<br />
mulig base for olieboringer, og fordi de<br />
som udgangspunkt for den grønlandske<br />
basislinie kan gøre det muligt at udvide<br />
den eksklusive økonomiske zone på kontinentalsoklen<br />
ud for Nordøstgrønland<br />
For at definere basislinien er det vigtigt<br />
at bestemme øernes position præ-<br />
Foto: Ole B. Olesen<br />
10 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00<br />
cist. Men til trods for to besøg i henholdsvis<br />
1997 og 1999, begge gange med<br />
helikopter fra Polarstern, er det endnu<br />
ikke lykkedes at foretage en geodætisk<br />
positionsbestemmelse med tilstrækkelig<br />
nøjagtighed. Forsøg på at nå øerne med<br />
helikopter fra Dansk Polarcenters baselejr<br />
Midgårdsormen ved 79-fjorden i<br />
sommeren 1998 og et forsøg med helikopter<br />
fra inspektionsskibet Triton i<br />
foråret <strong>2000</strong> er begge gange slået fejl på<br />
grund af dårligt vejr.<br />
Opholdet ved Tobias Øer vil udover at<br />
foretage en præcis positionsbestemmelse<br />
også blive brugt til bestemme isens tykkelse<br />
på en usædvanlig isø, som geolog<br />
Ole Olesen, GEUS, observerede under sit<br />
besøg i 1999, ligesom KMS vil foretage<br />
tyngdemålinger undervejs fra Island til<br />
Tobias Øerne.<br />
Kontakt: Rene Forsberg, Kort og Matrikelstyrelsen,<br />
tlf. 35 87 53 19, rf@kms.dk<br />
I 1999 blev Tobias øer<br />
besøgt med helikopter.<br />
I år bliver det Søværnetsinspektionsskib<br />
Vædderen, der<br />
briger forskerne frem.<br />
Fugle i sne<br />
Foto: Henning Thing / Polar Photos<br />
Dette års netop overståede sæson i Zackenberg<br />
bød igen på klimatiske overraskelser.<br />
Det har været den hidtil snefattigste<br />
sæson i forskningsstationens fem<br />
år lange levetid, og overvågningen i området<br />
har bl.a. fulgt, hvordan ynglesæsonen<br />
er forløbet hos de lokale vadefugle.<br />
Alting så overordentligt lovende ud for<br />
fuglene, og masser af unger var blevet<br />
klækket og godt i gang med at spise sig<br />
store, da en gedigen snestorm natten mellem<br />
17. og 18. juli rasede gennem Zackenbergdalen<br />
og nærmeste omegn. Alt blev<br />
dækket af 15 cm sne, og det tog adskillige<br />
dage, inden sneen var smeltet bort.<br />
Det var mere, end mange vadefugleunger<br />
kunne klare. Omtrent halvdelen af alle<br />
ungerne døde af kulde og sult, og en ellers<br />
god vadefuglesæson fik en brat ende.<br />
En mindre katastrofe for Zackenbergs<br />
vadefugle, men endnu en interessant oplevelse<br />
for de forskere, som hvert år<br />
overvåger økosystemet, og som her fik<br />
endnu et eksempel på naturens ekstreme<br />
hændelser og deres betydning i et langsigtet<br />
perspektiv.<br />
Kontakt: Hans Meltofte, Danmarks Miljøundersøgelser,<br />
tlf. 46 30 19 39,<br />
mel@dmu.dk
En skæbnesvanger<br />
Af Jens J. Kjærgaard<br />
Der er lagt op til en spændende beretning,<br />
når professor Carlo Barbieri fra<br />
Umberto Nobile Internationale Komité i<br />
november i et lysbilledforedrag vil præsentere<br />
general Umberto Nobile, den italienske<br />
luftskibsbygger og polarfarer<br />
(1885-1978), der i maj 1926 fløj til Nordpolen<br />
med det spritny fartøj Norge - og<br />
som med nød og næppe reddede livet, da<br />
hans nye fartøj Italia i 1928 forliste på<br />
hjemturen fra den anden flyvende ekspedition<br />
til Jordens top. En ulykke, der<br />
gjorde, at han meget længe lå på is i<br />
hjemlandet. Benito Mussolini, dengang<br />
minister for luftfarten, var ikke glad for<br />
uheldige helte, il Duce havde hellere set<br />
Nobile i rollen som martyr. Han blev<br />
først rehabiliteret efter 2. Verdenskrig.<br />
Umberto Nobiles fødsel i Lauro ved<br />
Salerno var dramatisk. Han blev i snevejr<br />
reddet ud fra et brændende hus, og<br />
en sigøjnerske forudsagde da, at han i<br />
livet skulle gå gennem flammer og kulde.<br />
Sådan gik det - men Nobile var dog<br />
ikke alene, da det skete. Den norske helt<br />
Roald Amundsen, første mand på Sydpolen,<br />
var med på den første vellykkede<br />
flyvning hen over Nordpolen. Han<br />
havde købt og døbt luftskibet - og lagde<br />
aldrig skjul på sin irritation over italieneren,<br />
der kunne spejle sig i hans verdensberømmelse.<br />
En foragt, som blev<br />
styrket af, at Nobile havde taget sin lille<br />
hund Titina med på turen.<br />
Men Roald Amundsen var med i eftersøgningen<br />
af Nobile og hans besætning i<br />
1928, da Italia led forlis på en isflage<br />
nordøst for Svalbard. Det kostede ham<br />
livet. Ingen har set Amundsen og hans<br />
fæller, siden de fløj fra Tromsø i en<br />
franskbygget flyvebåd, Latham 47. Måneder<br />
senere fandt man en ponton og<br />
flyets benzintank, der åbenbart var skruet<br />
af i et forsøg på at bygge en rednings-<br />
flyvning til Nordpolen<br />
Den italienske polarfarer Umberto<br />
Nobile deltog sammen med Roald<br />
Amundsen i den første flyvning<br />
hen over Nordpolen i 1926. To år<br />
senere gjorde Nobile turen uden<br />
Amundsen, og det skulle vise sig<br />
at blive fatalt for nordmanden.<br />
Umberto Nobile med sin lille hund Titina, der også var<br />
med på Ammundsens tur til Nordpolen i 1926.<br />
flåde. Amundsen, der angivelig gerne<br />
ville dø i Arktis, havde kæmpet til det<br />
sidste.<br />
Italia og halvdelen af besætningen er<br />
også forsvundet. Da Nobile og de andre<br />
blev kastet ud på isen efter en hård nødlanding,<br />
fik luftskibet ny opdrift og fløj<br />
videre - ingen aner hvorhen. De skibbrudne<br />
på isen var heldigere, de sendte<br />
SOS-signaler og rejste et iøjnefaldende<br />
rødt telt. De var lette at finde, da den<br />
russiske isbryder Krassin nåede frem til<br />
ulykkesstedet.<br />
Måske havde Roald Amundsen og<br />
hans besætning overlevet, hvis en eftersøgning<br />
var sat i værk umiddelbart efter,<br />
at radiokontakten blev brudt. Men det<br />
skete ikke, folk huskede meget vel, at<br />
han havde narret alverden ved at skifte<br />
kurs midt i Atlanten, da han ville vinde<br />
kapløbet til Sydpolen. Alle troede, han<br />
ville nå Nordpolen, i stedet gik rejsen til<br />
Antarktis. Så i 1928 troede man fejlagtigt,<br />
at Amundsen styrede direkte mod<br />
isflagen for at hente en ydmyget Nobile.<br />
Alt for sent blev der slået alarm.<br />
Hændelsesforløbet ligner de begivenheder,<br />
som udspillede sig, da den svenske<br />
luftskipper Salomon August Andrée i<br />
1897 søgte at nå Nordpolen med en ballon.<br />
Det kunne inspirere til en film om<br />
mænd af mod - og deres stræben efter<br />
berømmelse og ære. Amundsen havde<br />
faktisk drømt om at finde et nordligt<br />
kontinent, der kunne bære hans navn.<br />
Men han er ikke gået i glemmebogen, og<br />
man husker også Nobile.<br />
På Svalbard, i byen Ny Ålesund, har<br />
det italienske forskningsråd Consiglio<br />
Nazionale delle Ricerche i 1996 oprettet<br />
et polarinstitut, der bærer navnet Luftskibet<br />
Italia.<br />
I Tromsø og mange andre steder højt<br />
mod nord er der rejst statuer og varder<br />
til minde om polarfarerne, og i den sydfranske<br />
by Caudebec-en-Caux er der et<br />
monument over den franske besætning,<br />
som fløj i døden med Roald Amundsen.<br />
Foredraget om Umberto Nobile finder<br />
sted i Hjemmestyrets Danmarkskontor<br />
fredag den 10. november <strong>2000</strong> kl. 15.00.<br />
11 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00
Foto: Anja Liebermann<br />
To danske forskere har i Grønland fundet et dyr, som ikke ligner noget<br />
andet levende på Jorden. De kan derfor nu præsentere en helt ny dyre-<br />
række, og det er kun den fjerde inden for de sidste 100 år. Alligevel<br />
har en af bagmændene bag den allernyeste række, professor Reinhardt<br />
Møbjerg Kristensen, været med til at beskrive tre af de fire.<br />
12 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00<br />
Endnu en fjer i hatten. Professor Reinhardt Møbjerg Kristensen i sit<br />
rette element på feltarbejde på Disko-øen i Vestgrønland, hvor det<br />
nye dyr blev fundet. Professoren har været med til at beskrive tre<br />
ud af de fire nye dyrerækker, som er fundet i det 20. århundrede.<br />
Endnu en<br />
Af Jens J. Kjærgaard<br />
Professor Reinhardt Møbjerg Kristensen,<br />
Københavns Universitet, og lektor Peter<br />
Funch, Aarhus Universitet, har gjort det<br />
igen. En ny kvist, Micrognathozoa er sat<br />
på livets træ i en videnskabelig artikel<br />
udgået fra Zoologisk Museum i København.<br />
Det kan læses i Journal of Morphology,<br />
et amerikansk tidsskrift med stor<br />
prestige, og det smitter selvsagt af på de<br />
danske forskere.<br />
Beskrivelsen fylder godt 120 manuskriptsider,<br />
og fortællingen rundes af<br />
med et rosende bagord af redaktøren,<br />
professor Frederick W. Harrison. Dette<br />
indlæg placeres som rosinen i pølseenden,<br />
fordi det ellers ville være hans ord,<br />
der fik førsterang. Det har fra Carl von<br />
Linnés dage været kutyme ved navngivninger<br />
på det lærde niveau.<br />
Ved et tilfælde<br />
Det nye dyr hedder Limnognathia maerski.<br />
Det viser hen til, at fundet er gjort, da<br />
det gode skib Porsild, som hvert år betjener<br />
forskere fra Arktisk Station, i 1994<br />
var på jomfrurejse til Mudderbugten på<br />
Disko, Vestgrønland. Fartøjet er en fondsgave<br />
fra Mærsk Mc-Kinney Møller. Fondets<br />
fulde navn er ’A.P. Møller og hustru<br />
Chastine Mærsk Mc-Kinney Møllers<br />
Fond til almene Formaal’. Det er det<br />
samme fond, som er på alles læber lige<br />
nu på grund af det kommende operahus<br />
i København. Det nye skib har i øvrigt<br />
fået navn efter magister Morten P. Porsild,<br />
manden der oprettede Arktisk Station<br />
i 1906.<br />
- Målet for vores arktisk-biologiske<br />
feltkursus var nogle forholdsvis varme,<br />
svagt radioaktive kilder, men en af vores<br />
studenter samlede for kontrollens skyld<br />
nogle prøver fra et af de kolde væld, som<br />
fryser til om vinteren. Og det var der, i<br />
kilden Isunngua, vi til alles overraskelse<br />
fandt dyrene, fortæller Reinhardt Mø-
kvist på<br />
livets træ<br />
Det nye dyr Limnognathia maerski fra en kold kilde på øen Disko, Vestgrønland. Dyret er kun 0,1 mm langt, men<br />
alligevel har det yderst komplicerede kæber, som det bruger til at raspe bakterier og alger af mosser, som lever i<br />
den kolde kilde.<br />
bjerg Kristensen, som i mere end 20 år har<br />
fisket i lunere vande, de homoterme kilder<br />
i Grønland (se <strong>Polarfronten</strong> nr. 1/98).<br />
Det mest overraskende er, at den ferskvandslevende<br />
Limnognathia maerski har<br />
fælles træk med dyr, som ellers må søges<br />
i havet. Måske er det lille dyr kommet<br />
ind i de kolde kilder, da hele øen Disko var<br />
presset cirka 100 m ned i havet af den<br />
enorme iskappe under sidste istid.<br />
Sin helt egen<br />
Dyret kunne placeres i en selvstændig<br />
bås - en ny phylum - og det vil selvsagt<br />
føre til lærde slagsmål, men Reinhardt<br />
Møbjerg Kristensen og Peter Funch kommer<br />
elegant uden om dette problem ved<br />
en avanceret form for familiesammenføring:<br />
Limnognathia maerski kan sammen<br />
med kradsere (Acanthocephala),<br />
hjuldyr (Rotifera) og kæbemunde (Gnathostumulida)<br />
anbringes under en paraply<br />
med fællesbetegnelsen Gnathifera -<br />
et navn, der allerede er blevet brugt. Det<br />
nye mikroskopiske dyr får dog sin egen,<br />
nye klasse, Micrognathozoa. Navnet hentyder<br />
til, at kræet er meget lille og har<br />
meget komplicerede kæber.<br />
Reinhardt Møbjerg Kristensen har tidligere<br />
været med i navngivningen af to<br />
rækker eller phyla, nemlig korsetdyr og<br />
ringbærere, og han har nu med det nye<br />
dyr været med til at beskrive tre af de i<br />
alt fire nye dyrerækker, som er fundet i<br />
det 20. århundrede.<br />
Et hattrick<br />
Professoren fandt sit første korsetdyr i<br />
sand fra havbunden ud for Kronborg,<br />
men det gik tabt, da han forsøgte at snitte<br />
i det. Dens spirella-snørede krop var<br />
kun en kvart millimeter lang. Ringbærere<br />
er mikroskopiske, flaskeformede væsener,<br />
der sidder som levende forkølelsessår<br />
omkring munden på danske jomfruhummere.<br />
Det lyder trist, men deres<br />
kønsliv er så kompliceret, at det burde<br />
tænde julelys i øjnene på dyneløftende<br />
sladderskribenter. Men historien blev<br />
trykt første gang i det fornemme tidsskrift<br />
Nature.<br />
Han tøver lidt, når man spørger, om<br />
det nyeste fund i Isunngua er et hattrick.<br />
- Ein Mal ist kein Mal, zwei Mal ist<br />
Gewöhnlichkeit, drei Mal ist Schweinerei,<br />
ler han.<br />
På plads i træet<br />
Uden at man kan påstå, at der hersker<br />
enighed, inddeler forskerne oftest<br />
dyreriget i godt og vel 30 dyrerækker,<br />
som går fra de dyriske svampe<br />
til hvirveldyrene, hvor bl.a. mennesket<br />
har sin plads.<br />
De enkelte rækker - phyla - adskiller<br />
sig fundamentalt fra hinanden,<br />
men er samlet i overordnede grupper<br />
ud fra nogle fælles, avancerede træk.<br />
Gruppen Chordata, som omfatter<br />
sækdyr, lancetfisk og hvirveldyr har<br />
f.eks. en rygstreng og gælletarm til<br />
fælles.<br />
Gruppen Aschelminthes, hvor hjuldyr,<br />
kæbemunde, kradsere og korsetdyr<br />
hører hjemme, er nu splittet op i<br />
to grupper Gnathifera og Cycloneuralia.<br />
Det nye dyr fra Grønland hører<br />
til Gnathifera, mens korsetdyrene<br />
(Loricifera), som blev beskrevet af<br />
Reinhardt Møbjerg i 1983 placeres i<br />
Cycloneuralia.<br />
Ringbærerne (Cycliophora), som<br />
Funch og Møbjerg Kristensen beskrev<br />
i 1995 har det endnu ikke været muligt<br />
at indpasse i en overordnet gruppe.<br />
Det er let at holde de nyfundne dyr i<br />
fangenskab. Der er en hel flok i køleskabet<br />
på Reinhardt Møbjerg Kristensens<br />
kontor. Alle sammen hunner. Men de<br />
formerer sig ved jomfrufødsel. Og de er<br />
hårdføre - akkurat som bjørnedyrene,<br />
der også findes i kilden, der kan være<br />
bundfrossen i seks måneder eller mere.<br />
Reinhardt Møbjerg Kristensen,<br />
Zoologisk Museum, tlf. 35 32 11 18,<br />
rmkristens@zmuc.ku.dk<br />
13 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00
Kulturmøder i Sydgrønland<br />
Et stort kulturhistorisk forskningsprogram vil de kommende år<br />
tage hul på en række ubesvarede spørgsmål om nordboernes<br />
historie og kulturmøderne i Sydgrønland.<br />
Den danske forskningsminister Birte Weiss besøgte under sin tur til Grønland i august blandt meget<br />
andet Hvalsø Kirkeruin, som er den bedst bevarede kirkeruin fra nordbotiden.<br />
Af Poul-Erik Philbert<br />
Interesserede kan<br />
læse meget mere<br />
om Sila på centrets<br />
nye hjemmeside:<br />
www.sila.dk.<br />
Foto: Bjarne Grønnow<br />
14 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00<br />
Forskningsminister Birte Weiss besøgte i august<br />
Grønland og nåede på sin rejse også til sydspidsen,<br />
hvor det officielle startskud gik til forskningsprogrammet<br />
‘Inuit og nordboer i Sydgrønland’.<br />
Programmet er kommet til verden i et samarbejde<br />
mellem det nye Center for Grønlandsforskning, Sila,<br />
og lokalmuseerne i Narsaq, Nanortalik og Qaqortoq,<br />
som i de kommende år vil gå i clinch med en håndfuld,<br />
helt afgørende spørgsmål, som vi mangler svar på,<br />
hvis vi vil forstå den kulturelle udvikling i Grønland.<br />
Nordbokolonierne<br />
Fem projekter vil kaste nyt lys over nordboernes historie,<br />
fra den første kolonisering omkring år 1000<br />
til nordboerne <strong>–</strong> stadig uvist af hvilke årsager <strong>–</strong> forsvandt<br />
fra Grønland i løbet af 1400-tallet.<br />
Nordboerne var landbrugere, men drev også handel<br />
med bl.a. europæerne. I et projekt om handel og<br />
kommunikation vil forskerne bl.a. undersøge, hvad<br />
det betød for nordboerne, at det europæiske marked<br />
for hvalrostand svigtede i senmiddelalderen.<br />
Et andet projekt vil undersøge landbrugsøkonomien<br />
gennem hele nordboperioden ved f.eks. at analysere<br />
dyreknogler, planterester og pollen fra affaldslagene<br />
ved en større nordbogård i Qorlortoq-dalen lidt<br />
nord for bygden Qassiarsuk.<br />
Også kirkens rolle vil kommer under lup i et projekt,<br />
som vil datere og undersøge en gruppe mindre<br />
kirker ejet af storbønder og belyse deres forhold til<br />
bispesædet i Gardar.<br />
De planlagte undersøgelser vil involvere arkæologi,<br />
historie, etnohistorie og historisk antropologi,<br />
men også metoder fra naturvidenskaberne bliver taget<br />
i brug. Isotopundersøgelser af menneskeknogler<br />
kan fortælle om datidens spisevaner og levevilkår, og<br />
boringer i de sydgrønlandske fjorde kan give viden<br />
om klimaets ændringer.<br />
Rundt om Kap Farvel<br />
I forskningsprogrammets anden del finder vi en<br />
række projekter under overskriften kulturmøder.<br />
De sidste, større arkæologiske undersøgelser af<br />
bopladser fra Thulekulturen i Sydgrønland fandt<br />
sted i 1930’erne, og de tyder på, at inuit på et relativt<br />
tidligt tidspunkt nåede Grønlands sydligste egne.<br />
Nye forskningsprojekter vil forsøge at besvare spørgsmålet,<br />
om Thule-boerne nåede frem til Sydgrønland,<br />
mens nordboerne stadig levede der i senmiddelalderen.<br />
Også her vil naturvidenskaberne kunne give et<br />
bidrag med C-14-dateringer af inuit-bopladserne.<br />
Et senere kulturmøde er kontakten mellem de østgrønlandske<br />
og vestgrønlandske befolkninger i landets<br />
sydligste del i Kap-Farvel regionen. Gennem en<br />
periode på ca. 200 år frem til sydøstkystens affolkning<br />
i 1800-tallet har vi beretninger om østgrønlændernes<br />
handels- og fangstrejser til vestkysten.<br />
Med udgangspunkt i de europæiske handelsvarer,<br />
der er fundet på grønlandske bopladser, vil forskerne<br />
opbygge en kronologi for området. Hvor langt strækker<br />
disse kulturmøder sig tilbage i tiden, og hvilken<br />
betydning har de haft for den kulturelle udvikling?<br />
Lykkes det med det omfattende forskningsprogram<br />
blot at besvare nogle af de mange spørgsmål, vil arkæologer<br />
og historikere stå med et materiale, som<br />
kan føre til en nyskrivning af Grønlands historie.<br />
Kontaktperson: Centerleder Bjarne Grønnow, Sila,<br />
tlf. 33 47 34 40, bjarne.gronnow@natmus.dk
Forskningsminister Birte Weiss<br />
præsenterer sine reaktioner og<br />
indtryk fra mødet med den grøn-<br />
landske forskningsverden, som<br />
hun oplevede den på en rundrejse<br />
i Vest- og Sydgrønland i august.<br />
Af forksningsminister Birthe Weiss<br />
Her i sommer besøgte jeg for første<br />
gang Vestgrønland, mens jeg<br />
tidligere har besøgt Østgrønland<br />
som medlem af Folketingets præsidium.<br />
Denne gang skulle jeg som forskningsminister<br />
sammen med min grønlandske<br />
kollega Lise Lennert Olsen deltage i indvielsen<br />
af Centret for Arktisk Teknologi<br />
ved Bygge- og Anlægsskolen i Sisimiut.<br />
Centret er en fælles satsning af Bygge-<br />
og Anlægsskolen i Sisimiut og Danmarks<br />
Tekniske Universitet. Formålet er<br />
at fastholde og opbygge viden om de teknologiske<br />
løsninger, som matcher det<br />
arktiske klima og miljø. Med skolen får<br />
vi både uddannet det nødvendige antal<br />
teknikere og ingeniører med den rigtige<br />
viden, og samtidig får vi etableret en viden,<br />
der på sigt kan udnyttes erhvervsog<br />
eksportmæssigt af både Danmark og<br />
Grønland.<br />
Uddannelserne ved det nye center<br />
foregår både i Danmark og i Grønland,<br />
og under besøget fik jeg lejlighed til at<br />
møde de studerende og se, hvad de i<br />
praksis arbejder med. Vi mødte studerende,<br />
der analyserede permafrostlaget<br />
med henblik på fundering af bygninger,<br />
og studerende der var i gang med at undersøge<br />
mulighederne for og effekten af<br />
solfangere som varmekilde. En ganske<br />
særlig oplevelse var det at få forevist<br />
Fra tørvehus<br />
til netværkssamfund<br />
Dumpen, byens losseplads, hvor de studerende<br />
var i færd med at undersøge risikoen<br />
for udsivning.<br />
De studerende arbejder således med<br />
praktiske opgaver udvalgt i samarbejde<br />
med kommunen. Hermed får lokalsamfundet<br />
et konkret udbytte af centret, og<br />
de studerende får et håndgribeligt kendskab<br />
til det grønlandske samfund. Jeg er<br />
overbevist om, at sådanne studieoplevelser<br />
kan bidrage til igen at gøre ingeniøruddannelserne<br />
til et attraktivt tilbud for<br />
de uddannelsessøgende. For det er ingen<br />
hemmelighed, at den svigtende tilgang<br />
til ingeniøruddannelser i Danmark er et<br />
samfundsmæssigt problem.<br />
Centret for Arktisk Teknologi er nok<br />
det mest ambitiøse samarbejdsprojekt på<br />
det tekniske område, men bestemt ikke<br />
det eneste. Den grønlandske råstofforvaltning<br />
er ved at opbygge et tilsvarende<br />
samarbejde med GEUS, Danmarks og<br />
Grønlands Geologiske Undersøgelser. Vi<br />
besøgte den grønlandske råstofforvaltning<br />
og blev præsenteret for den banebrydende<br />
forskning, som har påvist verdens<br />
ældste eksempler på liv. Og hørte<br />
om jagten efter olie og naturgas. En<br />
efterforskning, der stilles særligt skrappe<br />
krav til i det sårbare, arktiske miljø. Her<br />
skræmmer de amerikanske erfaringer.<br />
Et tredje, vigtigt aspekt af den teknologiske<br />
udvikling, som Grønland står<br />
midt i, er IT- og teleudviklingen. Her<br />
havde jeg lejlighed til at mødes med min<br />
anden grønlandske kollega, Steffen<br />
Ulrich Lynge, og bygge videre på den<br />
samarbejdsaftale på IT-området, som vi<br />
indgik her i foråret. Informationsteknologien<br />
giver muligheder for at knytte<br />
nye bånd i et samfund, der ligger så geografisk<br />
spredt som det grønlandske, og<br />
IT-kommunikation kan afhjælpe de negative<br />
aspekter af at befinde sig i yderområderne.<br />
Især telemedicin er et spændende<br />
område, men mulighederne for<br />
fjernundervisning via internettet må også<br />
udnyttes. Her drøftede jeg med mine<br />
Kommentar<br />
grønlandske kolleger Lise Lennert Olsen<br />
og Steffen Ulrich Lynge, hvordan vi får<br />
Grønland med i det danske projekt om et<br />
virtuelt universitet baseret på Internettet.<br />
I Sydgrønland gik rejsen tilbage i historien,<br />
da vi blev præsenteret for samarbejdet<br />
mellem Nationalmuseets Center<br />
for Grønlandsforskning <strong>–</strong> Sila <strong>–</strong> og de<br />
tre museer i henholdsvis Qaqortoq,<br />
Narsaq og Nanortalik. Som forskningsminister<br />
er jeg stærkt tilhænger af, at<br />
der også skal være plads til den forskning,<br />
der ikke kan omsættes i kroner og<br />
ører, men som primært har til formål at<br />
udvide vores viden og erkendelse.<br />
Her giver Grønland enestående muligheder<br />
for at udvide vores viden om den<br />
middelalder, som begge samfund har været<br />
en del af, og den kristne kultur, som<br />
begge samfund er en del af. Det bliver<br />
spændende at høre om resultaterne af de<br />
planlagte udgravninger af en række kirkeruiner<br />
i Sydgrønland. Hvis de undervejs<br />
får løst gåden om nordboernes forsvinden,<br />
er det fornemt.<br />
Under besøget fik jeg også lejlighed til<br />
at besøge de sydgrønlandske museer, der<br />
som en slags frilandsmuseum har eksempler<br />
på de traditionelle grønlandske<br />
tørvehuse. Her fortalte museumsfolkene<br />
samstemmende, at de alle havde besøg af<br />
ældre grønlændere, der kom og sad i<br />
husene for at fornemme den gamle ramme<br />
om deres barndom eller ungdom, og<br />
som tog meget aktivt del i, hvordan husene<br />
burde indrettes for nu at ligne et<br />
rigtigt tørvehus.<br />
Det viser noget om, hvor vigtigt det er,<br />
at vi bevarer og kender vores egen historie.<br />
For om en generation vil den selvoplevede<br />
viden om de grønlandske tørvehuse<br />
være borte. Samtidig viser det noget<br />
om, hvilken fantastisk udvikling Grønland<br />
har været igennem inden for en <strong>–</strong> i<br />
historisk sammenhæng <strong>–</strong> ganske kort<br />
årrække: Ejeren af internetcafeen kan<br />
snildt være barnebarn til en af dem, der<br />
vender hjem til barndommens tørvehus.<br />
15 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00
Tegnedeefterretninger<br />
Jakob Danielsen (1888-1938) tegnede i<br />
begyndelsen af århundredet livet i de<br />
grønlandske udsteder for den daværende<br />
landsfoged Philip Rosendahl, for at denne<br />
bedre kunne forstå, hvordan tilværelsen<br />
var i det nordlige Grønland. Det blev<br />
til hundreder af tegninger, som giver et<br />
enestående kulturhistorisk indblik i<br />
hverdagslivet i Grønland i århundredets<br />
begyndelse.<br />
Der bliver nu mulighed for at se udvalgte<br />
tegninger, når Birger Rosendahl,<br />
søn af den tidligere landsfoged viser dele<br />
af samlingen og fortæller om billederne<br />
og historien bag dem i Arktisk Institut,<br />
Strandgade 100 H, store mødesal, tirsdag<br />
den 24. oktober kl. 14.00 .<br />
Alle er velkomne til foredraget, hvortil<br />
der også er inviteret en række personer<br />
med særligt kendskab til Jakob Danielsens<br />
Grønland.<br />
Foto: Henning Thing / Polar Photos<br />
16 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00<br />
Uro i fødekæden<br />
Planktonædere fra fiskelarver til hvaler<br />
risikerer, at deres foretrukne spise bliver<br />
mere sparsom i fremtiden. Det viser en<br />
undersøgelse af planktonproduktionen,<br />
som forskere fra DHI <strong>–</strong> Institut for Vand<br />
og Miljø gennemførte i havet nær Arktisk<br />
Station på Disko-øen i august 1998.<br />
Forskerne fandt, at den ultraviolette stråling<br />
(UV-B) nedsætter produktionen af<br />
plankton med op til 40%, og at effekterne<br />
af den ultraviolette stråling kan spores<br />
helt ned til mellem fire og otte meters<br />
dybde. Hvis man korrigerer tallene<br />
for, at undersøgelsen fandt sted i august,<br />
hvor solen står ret lavt, mener forskerne,<br />
at produktionen af plankton i foråret kan<br />
gå 50% tilbage i de øverste vandlag.<br />
Optagning af planktonprøver i Disko<br />
Baggrunden for undersøgelserne er, at<br />
ozonlaget i stratosfæren gennem de seneste<br />
ti år er reduceret markant og i dag<br />
i gennemsnit er 10% tyndere end for 20<br />
år siden. I forårsmånederne har målinger<br />
vist helt op til en 40% reduktion, og det<br />
betyder, at mere UV-stråling når Jorden<br />
og havet.<br />
En fortsat reduktion af ozonlaget vil<br />
især ramme livet i havet i Arktis, som er<br />
specielt sårbart over for den øgede ultraviolette<br />
stråling, fordi det <strong>–</strong> sammenlignet<br />
med Antarktis <strong>–</strong> er næringsfattigt og<br />
har en lavere produktion af planktonorganismer.<br />
En reduktion i planktonproduktionen<br />
vil derfor hurtigere forplante<br />
sig til resten af fødekæden.<br />
Kilde: Klima Nyt, nr. 9/<strong>2000</strong>.
Af Henning Thing<br />
Sidsel Larsen er specialestuderende ved<br />
Zoologisk Museum i København og har<br />
arbejdet med Grønlands edderkopper<br />
gennem de sidste fem år, først i Vestgrønland<br />
og senere i Nordøstgrønland.<br />
Miljøovervågningsprogrammet ved<br />
Zackenberg Forskningsstation har indtil<br />
videre indsamlet ca. 20.000 edderkopper,<br />
som efter hver feltsæson får en enkeltbillet<br />
i en spritflaske til Zoologisk Museum.<br />
Her har Sidsel haft adskillige tusinde<br />
edderkopper gennem mikroskopet<br />
og sorteringsbakken for at artsbestemme<br />
de små skabninger. Det er blevet til<br />
mange, mange hyggelige timer og også<br />
nogle overraskelser, når en ualmindelig<br />
art pludselig dukker op i materialet.<br />
Få hjulspindere<br />
Polarjægeren er den mest almindelige.<br />
Den er sprinteren blandt edderkopper.<br />
Den har droppet strategien med et net<br />
og farer i stedet rundt mellem den lave<br />
vegetation og kaster sig grådigt over alt,<br />
der rører sig og har en overkommelig<br />
størrelse.<br />
Men så er der også den - ligeledes netløse<br />
- listige type, som er ‘lurer’. Den<br />
ligger i baghold og venter tålmodigt, indtil<br />
et intetanende bytte kommer forbi.<br />
Kun fem ud af Grønlands edderkoppearter<br />
er hjulspindere og laver de nok<br />
så kendte udspændte net til fangst af flyvende<br />
insekter. Da sådanne fangstnet<br />
skal spændes ud mellem en høj omgivende<br />
vegetation, forekommer hjulspinderne<br />
kun i den sydlige del af Vestgrønland.<br />
Tilpasset til kulden<br />
Uanset hvad mange måtte føle ved personlig<br />
kontakt med en levende edderkop,<br />
er disse 8-benede leddyr jo nogle<br />
forunderlige skabninger. Hele 70 arter<br />
Edderkoppekvinden<br />
Da Sidsel var en lille pige, læste hendes far godnathistorier om edderkopper<br />
højt for hende. Det har sat sig spor i den voksne Sidsels faglige karriere.<br />
afe dderkopper har formået at tilpasse<br />
sig til et liv i den grønlandske natur,<br />
hvor den lange, kolde vinter er en stor<br />
udfordring for enhver lille Peter Edderkop.<br />
Til sammenligning har Danmark<br />
500 edderkoppearter.<br />
Grønlands edderkopper har antifrysestoffer<br />
i kroppen, der gør, at de kan tåle<br />
at blive kølet ned til ca. - 20°C uden at<br />
fryse til en lille isklump. Selvom en edderkop<br />
under frysepunktet er en noget<br />
sløv sag, kan den faktisk tage føde til sig,<br />
hvis den ellers kan finde noget at spise i<br />
den kolde tid. De fleste edderkopper tilbringer<br />
dog den 8-9 måneder lange vinter<br />
i nedkølet dvaletilstand på et beskyttet<br />
sted under en sten, i en klipperevne<br />
eller mellem tæt vegetation.<br />
Edderkopper udgør i Grønland et meget<br />
vigtigt element i økologiens fødekæde<br />
på landjorden. De er relativt store<br />
smådyr, og hunnerne har en særligt stor,<br />
blød bagkrop. For de mange fugle, der<br />
lever af den slags, er de en virkelig god<br />
mundfuld, og på de rette levesteder er<br />
der virkelig mange edderkopper at guffe.<br />
Sammen med dr.scient. Jens Böcher<br />
har Sidsel Larsen skrevet en ny felthåndbog<br />
“Smådyr i Grønland”, som udkommer<br />
næste forår. Hold øje med udgivelsen<br />
på Atuagkats hjemmeside<br />
(www.atuagkat.gl/booksonsale/newbooks.htm)<br />
Kontakt: Sidsel Larsen, Zoologisk Museum,<br />
tlf. 35 32 10 51, slarsen@zmuc.ku.dk<br />
Foto: Henning Thing / Polar Photos<br />
Sidsel Larsen har ofte sin gang i museets kølige magasiner, hvor hun henter inspiration og emner til sin forskning<br />
på de mange hylder fyldt med med edderkopper af meget varierende udseende og størrelse.<br />
17 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00
Alt i ét<br />
Gode kort gør altid lykke, når man rejser i Grønland. <strong>Polarfronten</strong> er<br />
blevet opmærksom på et lille kortfirma, Saga Maps, som udbyder en<br />
vifte af kortprodukter: kortbøger, foldekort, kort som skrivebordsunderlag,<br />
kort til orienteringstavler mm.<br />
Tage Schjøtt, som er manden bag kortene, fremhæver, at hans kort<br />
dækker hele distrikter, så man kan nøjes med et enkelt foldekort til<br />
inderlommen, når man skal ud på sine ture.<br />
Interesserede kan finde flere oplysninger om kortene på:<br />
www.sagamaps.com<br />
18 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00<br />
UNIVERSITETSSTUDIER<br />
PÅ SVALBARD?<br />
Studier innen:<br />
Arktisk biologi<br />
Arktisk geologi<br />
Arktisk geofysikk<br />
Arktisk geofysikk<br />
Arktisk teknologi<br />
Søknadsfrist 15. april og 15. oktober<br />
For søknadsskjema og komplett studiekatalog:<br />
http://www.unis.no<br />
Ta kontakt med: UNIS,<br />
postboks 156, N-9171 Longyearbyen<br />
epost: studadm@unis.no<br />
P.O.Box 156, N-9171 Longyearbyen, Norway
DANSK POLARCENTER<br />
Distribueres i Danmark af NBC<br />
Arktisk forskning<br />
Forskningskoordinator<br />
ved Dansk Polarcenter<br />
GRØNLANDSK KULTUR- OG<br />
SAMFUNDSFORSKNING 98/99<br />
første tirsdag i hver måned<br />
- er et videnskabeligt årsskrift med kl. bidrag 1500 fra<br />
grønlandske forskningsinstitutioner såsom<br />
Ilisimatusarfik/ Det grønlandske Universitet,<br />
i Dansk Polarcenter<br />
Museer, Naturinstituttet, Landsarkivet Strandgade mfl. 100 H<br />
Årskriftet afspejler institutionernes 1401 brede København K<br />
arbejdsfelt, og den eneste fællesnævner for<br />
artiklerne er, at de tager udgangspunkt i<br />
grønlandske emner. Grønland er i stadig<br />
udvikling og forandring, og det er vores<br />
opfattelse af samfundet og dets historie også.<br />
Så selvom forskning i grønlandske Kom emner og hyg dig i den gratis<br />
har en lang tradition, er der stadig café, et medens væld af der serveres<br />
emner at øse af.<br />
aktuel og spændende polar-<br />
ISBN: 87-90393-40-6<br />
forskning<br />
244 sider <strong>–</strong> 247,00 kr.<br />
BOX 1009 · 3900 NUUK · GRØNLAND<br />
TLF. (00299) 32 17 37 · FAX (00299) 32 24 44<br />
Stillingsopslag<br />
Dansk Polarcenter ønsker at styrke sit arbejde med at koordinere den<br />
danske, arktiske forskning. I samarbejde med forskningsinstitutioner og<br />
myndigheder i Danmark, Grønland og udlandet bliver det forskningskoordinatorens<br />
opgave at skabe et overblik over arktiske forskningsaktiviteter<br />
og være primus motor i koordineringen af nationale og internationale<br />
forskningsinitiativer.<br />
Som forskningskoordinator vil du indgå i et team af medarbejdere, der<br />
arbejder med praktisk forskningsstøtte i Grønland. Men du får også et<br />
tæt samarbejde med husets øvrige medarbejdere, der alle er beskæftiget<br />
med informations- og serviceopgaver, som retter sig mod forskere, forskningsinstitutioner<br />
og befolkningen som helhed.<br />
Vil du vide mere om stillingen og om Dansk Polarcenter, kan du finde det<br />
fulde stillingsopslag på Centrets hjem-meside www.dpc.dk. Stillingen<br />
skal søges på baggrund af det fulde opslag. Yderligere oplysninger kan fås<br />
ved henvendelse til direktør Morten Meldgaard på 32 88 01 15.<br />
Ansøgningsfristen er mandag den 6. november <strong>2000</strong>, kl. 12.00.<br />
Polar Caféen<br />
Tirsdag 5. december serverer<br />
Bo Lidegaard "Grønland<br />
i Sikkerhedspolitikken" <strong>–</strong> et<br />
aktuelt emne, hvor det sidste<br />
ord endnu ikke er sagt !<br />
I Polar Caféen er der populærvidenskabelig<br />
formidling<br />
til alle, som er fascineret af<br />
polarforskning<br />
Næste Polar Café er tirsdag<br />
7. november, hvor vi<br />
byder på en zoologisk verdenssensation<br />
fra Grønland !<br />
Se programmet lørdagen<br />
før i Berlingske Tidende’s<br />
sektion "Univers"ellerkig<br />
på www.dpc.dk/polarcafe<br />
19 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00
KASPER CAMP<br />
En fleksibel og mobil lejrløsning i felten<br />
Kan leveres med f.eks.:<br />
• Parabol og antenne til TV og kommunikations udstyr<br />
• Mini kraft/varmeværk til opvarmning og strøm<br />
• Solceller<br />
20 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00<br />
Kasper Cabin<br />
7 m2 moderne komfort hvor som helst<br />
Den 12-kantede hovedbygning rummer 105 m2 • Isolerede ydervægge af aluminium.<br />
• Interiør af malet glasvæv.<br />
• Kan modstå vind op til 70 m/s<br />
• Kort montagetid<br />
• Cabin og Camp er fremstillet i aluminium<br />
• Kræver ingen særlig vedligeholdelse<br />
• Cabin vejer 850 kg<br />
• Camp kan flyttes i moduler med helikopter<br />
Individuel indretning af Cabin til f.eks.<br />
• Overnatning med 4 sovepladser<br />
• Køkken, kontor eller toilet og brusebad<br />
• El-installationer til miljøtoilet<br />
• El-radiatorer eller oliefyr<br />
• Ruller til transport<br />
• Justerbare ben<br />
Kasper ApS Strandmarksvej 1 3730 Nexø Danmark<br />
Tlf. 5648 8456 Fax 5648 8008 info@kasper4u.com www.kasper4u.com<br />
- Din guide til GodthŒbsfjorden<br />
Tlf. +299 32 27 00 ¥ Fax +299 32 27 10 info@nuuk-tourism.gl ¥ www.nuuk-tourism.gl
En hjælpende hånd på nettet<br />
Den første, systematiske indgang til den grønlandske<br />
del af det globale edderkoppespind er kommet godt<br />
fra start. De første par måneder har 25.000 besøgt<br />
www.igloo.gl, som hjælper surferen rundt i det grønlandske<br />
krat af hjemmesider og e-mails. Den nye<br />
portal har bl.a. en aftale med rekrutteringsfirmaet<br />
StepStone, så man altid hurtigt kan finde de ledige<br />
jobs i Grønland.<br />
Kolde og varme havstrømme<br />
En gruppe forskere på Danmarks Meteorologiske Institut<br />
(DMI) vil frem til 2005 være beskæftiget med<br />
at undersøge de nordatlantiske havstrømme, som har<br />
en afgørende betydning for klimaet i de vestnordiske<br />
lande og dermed for de samlede levevilkår i området.<br />
Forskerne håber, at de bliver i stand til at opstille<br />
nogle prognoser for f.eks. fremtidens fiskeri. Forskningsprogrammet<br />
bliver gennemført i et samarbejde<br />
mellem DMI, Naturinstituttet i Nuuk, Islands Havforskningsinstitut,<br />
Færøernes Fiskeriundersøgelse og<br />
Nansencentret i Bergen. Programmet er støttet af<br />
Nordisk Ministerråd.<br />
En glad giver<br />
Flere grønlandske museer får nu glæde af tidligere<br />
forstander Poul Madsens store samling af grønlandsk<br />
kunst og husflid. Poul Madsen har besluttet<br />
at forære museerne en stor del af sin samling på<br />
næsten 1000 grønlandske kunstgenstande, som han<br />
har samlet gennem de sidste 50 år. Første stop på en<br />
rundtur var Ammassalik Museum, som fik 70 tupilakker,<br />
træfigurer og dansemasker, hvoraf flere var<br />
næsten 100 år gamle.<br />
Illustration: Lars-Ole Nejstgaard<br />
KORT NYT<br />
Fra morseapparat til satellit<br />
Det er i år 75 år siden, det grønlandske televæsen<br />
tog sit første, usikre skridt. Det skete den 6. september<br />
1925, da chefingeniør J. Galster morsede til Kong<br />
Christian X, at Radiotelegrafstationen i Godhavn var<br />
blevet åbnet. I dag er Grønland fuldt integreret i det<br />
globale kommunikationssystem, og som sit seneste<br />
initiativ har Tele Greenland netop åbnet et nyt satellitkommunikationscenter<br />
på Avedøre Holme, hvorigennem<br />
al telekommunikation mellem Grønland og<br />
omverdenen i fremtiden vil blive afviklet.<br />
Tilbage til fortiden<br />
Fra næste år vil turister i Qasigiannguit kunne opleve<br />
en boplads, hvor gamle håndværkstraditioner demonstreres.<br />
Bag projektet står Ice Cap Hotels og<br />
lokale fra byen, og der er allerede nu planer om, at<br />
bopladsen på længere sigt skal udbygges til en lejr,<br />
hvor turisterne vil kunne spise, sove og på andre<br />
måder leve sig ind i den traditionelle inuitkultur.<br />
Første ph.d. i Grønland<br />
Der blev skrevet historie, da den 33-årige cand.scient.<br />
Tine Pars den 1. september i kulturhuset Katuaq som<br />
den første forsvarede en phd.d.-afhandling på grønlandsk<br />
grund. Tine Pars har forsket i forbruget af traditionelle,<br />
grønlandske fødevarer, og i hendes undersøgelser<br />
indgår 410 tilfældigt udvalgte grønlændere,<br />
som er blevet interviewet og har afgivet blodprøver.<br />
Næsten som på Mars<br />
Den lille, arktiske ø Devon Island godt 300 km vest for<br />
Grønland har denne sommer haft besøg af 50 forskere,<br />
ingeniører og teknikere, som har testet strategier<br />
for en eventuel bemandet rumrejse til Mars. Bag projektet<br />
står bl.a. den amerikanske rumfartsadministration<br />
NASA, som har valgt øen, fordi den<br />
er det sted på Jorden, som minder mest om forholdene<br />
på Mars.<br />
21 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00
“ Solfangersamfund<br />
Bygge- og Anlægsskolen<br />
i Sisimiut og<br />
Danmarks Tekniske<br />
Universitet har fået<br />
støtte fra Det Arktiske<br />
Miljøprogram<br />
til at udvikle og starte<br />
en produktion af<br />
solfangere. Solfangerne<br />
skal udvikles<br />
til det arktiske marked,<br />
som har et kundeunderlag<br />
på 3-4<br />
mio. mennesker, og<br />
en fremtidig produktion<br />
kan eventuelt<br />
foregå på et lukket<br />
skibsværft i Sisimiut.<br />
”<br />
KORT NYT<br />
22 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00<br />
Deruda’<br />
Etableringen af folkevognsfabrikkernes testbane 80<br />
km inde på Indlandsisen ved Kangerlussuaq skrider<br />
planmæssigt frem. Foreløbig har mange af sommerens<br />
turister haft fornøjelse af den grusvej, som<br />
Skanska har anlagt fra Kangerlussuaq til Indlandsisens<br />
rand. Og to ekspeditioner, der har krydset Indlandsisen<br />
i sommer, har desuden rapporteret, at de <strong>–</strong><br />
til deres store forbløffelse og med noget blandede<br />
følelser <strong>–</strong> har været i stand til at tilbagelægge de sidste<br />
kilometer på en nydelig vej, som i fremtiden skal<br />
sikre forbindelsen over isen til testcentret.<br />
En farlig mus<br />
Svalbards polarmus, Microtus epiroticus, bærer ifølge<br />
BBC News Online på en parasit, som kan forårsage<br />
kræftsvulster i leveren. Musen findes hovedsagelig<br />
i en række nedlagte minesamfund, og foreløbig er<br />
to forskere blevet testet positive med parasitten.<br />
Smitten kan bl.a. overføres gennem hunde, og sysselmanden<br />
på Svalbard siger til BBC, at man tager<br />
problemet alvorligt, men at det kun er en lille del af<br />
Svalbards indbyggere, som er i risikozonen.<br />
Uforstyrret yngel<br />
Forskerne mener ikke, at de undersøiske sprængninger<br />
i forbindelse med olieboringerne har påvirket<br />
fiskeriet langs Grønlands vestkyst, bl.a. fordi olieefterforskningen<br />
kun foregår i sommermånederne,<br />
hvor fiskene ikke gyder. Rapporten fra Danmarks<br />
Miljøundersøgelser peger derimod på, at olieefterforskningen<br />
kan påvirke tandhvalerne, der er meget<br />
lydfølsomme. Hvid- og narhvalerne flygter ved kraftig<br />
støj, og DMU-forskerne anbefaler derfor, at man<br />
helt undlader olieefterforskning i visse områder som<br />
f.eks. i Melville Bugt-reservatet.<br />
Forskerspirer på Disko<br />
Der har været afholdt en forforskerskole ved Arktisk<br />
Station i Qeqertarsuaq i perioden 12. til 19. september.<br />
Forforskerskolen er for unge, grønlandske gymnasieelever<br />
og studerende og skal inspirere til at gå i<br />
gang med et universitetsstudium. 20 forskerspirer<br />
deltog i kurset, hvor de blev undervist i biologi, geologi<br />
og geografi af lærere fra Københavns Universitet,<br />
Danmarks og Grønlands Geologiske Undersøgelser<br />
samt Naturinstituttet. På kursets sidste dag besøgtes<br />
den galopperende gletscher, som har været<br />
omtalt i tidligere numre af <strong>Polarfronten</strong>.<br />
Raketopskydning i Kangerlussuaq<br />
De nødvendige tilladelser til at sende en 370 kg tung<br />
raket op fra Kangerlussuaq i slutningen af oktober<br />
eller begyndelsen af november er nu i hus. Bag opsendelsen<br />
står Danish Space Challenge, som er med i<br />
kapløbet om CATS-prisen på 250.000 USD, der uddeles<br />
til de første private, som sender en raket op i<br />
200 km højde. Kangerlussuaq er valgt til forsøget,<br />
fordi stedet giver let adgang til et stort og øde område<br />
og har velegnede faciliteter. Se mere på<br />
www.mainstage.dk/spacechallenge/<br />
Nordpolen smelter<br />
En amerikansk forsker, som har foretaget en tur til<br />
Nordpolen ombord på en russisk isbryder, har observeret<br />
en en kilometer bred og flere kilometer lang<br />
næsten isfri rende i Nordpolens ishav. Opdagelsen<br />
har endnu en gang delt forskerne i to lejre. Én som<br />
ser opdagelsen som et bevis på, at den globale opvarmning<br />
er i færd med at smelte Jordens iskalotter.<br />
Og én, som ganske vist ikke afviser truslen fra den<br />
globale opvarmning, men som samtidig peger på, at<br />
der kan være tale om naturlige, kortvarige variationer<br />
i havisen over Nordpolen.<br />
Institut for Eskimologi bliver 80<br />
Institut for Eskimologi kunne i begyndelsen af september<br />
fejre sin 80-årsdag. Instituttet har de senere<br />
år oplevet en stigende tilgang af studerende og lukkede<br />
i år 13 nye ind, så det samlede tal nu er på 50<br />
aktive studerende. Eskimologerne har ført en lidt<br />
omtumlet tilværelse, men har siden 1993 befundet<br />
sig i de helt rigtige omgivelser i et restaureret pakhus<br />
på Grønlandske Handels Plads i et naboskab med<br />
Dansk Polarcenter og Arktisk Institut.
Nye bøger<br />
Claus Andreasen, Birgitte Jacobsen,<br />
Birgit Kleist Pedersen og Jette Rygaard<br />
(red.): Grønlandsk kultur- og samfundsforskning<br />
98/99, Ilisimatusarfik/Forlaget<br />
Atuagkat, 244 sider, 247 kroner.<br />
Et videnskabeligt årsskrift, som i 12<br />
artikler giver et alsidigt indblik i den<br />
grønlandske kultur- og samfundsforskning.<br />
Bidragene kommer fra Ilisimatusarfik/Det<br />
Grønlandske Universitet, museer,<br />
Naturinstituttet, Landsarkivet m.fl.<br />
Jens Dahl: Saqqaq <strong>–</strong> An Inuit Hunting<br />
Community in the Modern World, University<br />
of Toronto Press, 277 sider, 16 £.<br />
I sin nyudgivne bog om den vestgrønlandske<br />
bygd Saqqaq giver Jens Dahl et<br />
indsigtsfuldt portræt af det sociale og<br />
kulturelle liv i et grønlandsk fangersamfund.<br />
Han anlægger yderligere en akademisk<br />
vinkel for at gøre rede for og forklare<br />
nogle af de komplekse historiske<br />
forandringer, som bygden har undergået.<br />
Jørgen Fleischer: Glimt <strong>–</strong> af mennesker<br />
og steder i Grønland, Forlaget Atuagkat,<br />
117 sider, den koster 228 kr. i Grønland -<br />
og 285,00 kr. i Danmark.<br />
AG’s mangeårige chefredaktør skildrer<br />
i denne bog mennesker og steder, som<br />
han har kendt og besøgt. Blandt meget<br />
andet hører vi om det kraniefund, som<br />
førte til lokalisering af den kirke, som<br />
Erik den Rødes kone Tjodhildur lod<br />
bygge i Brattahlid i Sydgrønland.<br />
DPC-udgivelser<br />
Fritz Hans Schwarzenbach: Altitude<br />
distribution of vascular plants in mountains<br />
of East and Northeast Greenland.<br />
Meddelelser om Grønland, Bioscience<br />
50. 193 sider, 250 kr.<br />
Denne bog handler om de højere planter<br />
i Øst- og Nordøstgrønland og om<br />
den rolle, terrænnets højde spiller for<br />
deres fordeling. Forfatteren deltog omkring<br />
1950 i syv Lauge Koch ekspeditioner<br />
til Nord- og Nordøstgrønland og<br />
inddrager i bogen både undersøgelser fra<br />
dengang og fra rejser i 1990’erne.<br />
Martin V. Sørensen og Reinhardt M.<br />
Christensen: Marine Rotifera from Ikka<br />
Fjord, SW Greenland. With the description<br />
of a new species from the rare mineral<br />
ikaite. Meddelelser om Grønland,<br />
Bioscience 51. 46 sider, 140 kr.<br />
I den nu fredede Ikka Fjord har to<br />
zoologer under arbejdet med ikait-søjler<br />
fundet en helt ny art af hjuldyr, rotifera,<br />
som de beskriver i bogen. Desuden<br />
beskriver de otte andre hjuldyr, hvoraf<br />
de seks er fundet for første gang i<br />
Grønland.<br />
Bøgerne kan bestilles pr. telefon, post<br />
eller e-mail (dpc@dpc.dk) hos Dansk<br />
Polarcenter.<br />
Nyt fra DPC<br />
Nyt logo<br />
Dansk Polarcenter har fået moderniseret<br />
sit ansigt udadtil med et nyt logo. Logoet<br />
er udviklet af grafisk designer Sidsel<br />
Gaustadnes fra Datagraf Auning AS og<br />
blev ved leveringen ledsaget af bl.a. følgende<br />
beskrivelse:<br />
- Snekrystallet er via sin form og beskæring<br />
blevet blødt op. Det bryder den<br />
stramme form, men er samtidig en del af<br />
denne. De hvide felter danner samtidig<br />
ind- og udgange til det omkringliggende.<br />
Altså et udforskende og kommunikerende<br />
element.<br />
Samtidig signalerer logoets mørkeblå<br />
rektangel seriøsitet, orden og kvalitet. Vi<br />
håber, at vi har fundet et passende varemærke<br />
for centret.<br />
DPC under lup<br />
Dansk Polarcenter er blevet evalueret<br />
som afslutning på den udviklingskontrakt,<br />
som centret indgik med Forskningsministeriet<br />
i 1998.<br />
Evalueringen viser, at der blandt brugerne<br />
er en altdominerende positiv<br />
stemning for Dansk Polarcenter og dets<br />
virke, og evalueringspanelets generelle<br />
vurdering er, at Dansk Polarcenter har<br />
opfyldt udviklingskontraktens udviklingsmål<br />
i meget høj grad og til tiden. I<br />
forordet til den rapport, som<br />
Forskningsministeriet har udgivet, hedder<br />
det videre, at evalueringen viser, ’at<br />
centret lever op til ministeriets forventninger,<br />
og at der er gode muligheder for<br />
en fortsat styrkelse af aktiviteterne’.<br />
Evalueringen skal danne udgangspunkt<br />
for en resultatkontrakt for 2001-<br />
2004, som DPC skal indgå med Forskningsministeriet.<br />
Interesserede kan rekvirere evalueringsrapporten<br />
gratis hos Statens Information,<br />
tlf. 33 37 92 28 eller sp@si.dk<br />
eller på Forskningsministeriets hjemmeside<br />
www.fsk.dk.<br />
DANSK POLARCENTER<br />
23 • <strong>Polarfronten</strong> 3 / 00
Til Sydpolen med bildæk om maven<br />
Af Gregers Gjersøe og Kristian Joos<br />
Da Ernest Shackleton skulle søge deltagere til sin sydpolsekspedition<br />
i 1913, indrykkede han en annonce i en engelsk avis:<br />
- Men wanted for hazardous journey. Small wages, bitter cold,<br />
long months of complete darkness, constant danger, safe return<br />
doubtful. Honour and recognition in case of success.<br />
Der er måske ikke så mange lighedspunkter mellem Shackletons<br />
dramatiske ekspedition og vores ekspedition til Sydpolen,<br />
Danish South Pole Expedition <strong>2000</strong>, som vi begynder 1. november.<br />
Men vi havde alligevel Shackletons<br />
eventyr i tankerne, da vi<br />
kort tid efter, at vi i 1999 sammen<br />
med vores gode ven Kalle Kronholm<br />
havde krydset Grønland,<br />
besluttede at gå til Sydpolen.<br />
Vi benytter os af vor tids bekvemmeligheder<br />
og flyver med et<br />
specialchartret Hercules-fly fra<br />
Chile til området ved Weddel-havet.<br />
Det er meget vigtigt for os at<br />
vi starter fra kysten og ikke inde<br />
på plateauet. Det er også vigtigt for<br />
os, at turen foregår unsupported,<br />
dvs. uden hjælp udefra: ingen hunde,<br />
ingen udlagte depoter, ingen<br />
flydrop. Kun os to og to slæder fra<br />
start til slut.<br />
Forberedelserne til en to måneders<br />
gåtur til Sydpolen er langvarige<br />
og mangeartede og ind imellem<br />
også lidt pudsige.<br />
En stor del af vores fysiske forberedelser<br />
har bestået i at trække<br />
bildæk - gerne tre af slagsen - efter<br />
os i skove og parker. Bevægelsen<br />
og trækket ligner meget det at<br />
trække pulk, og det er fin træning<br />
for ryg, balder og lår. En anden gevinst<br />
er, at man kommer i kontakt<br />
med mange, hyggelige mennesker,<br />
som har sjove kommentarer: Er din<br />
bil punkteret? Har du polterabend?<br />
Hvorfor bliver I straffet sådan? Ud<br />
over at trække dæk har vi også<br />
løbet på rulleski og rulleskøjter og<br />
løftet vægte.<br />
Efter en 1200 km lang tur over Antarktis’ is-<br />
dække vil de som den første danske ekspediti-<br />
on kunne plante Dannebrog på Sydpolen. Her<br />
fortæller Gregers Gjersøe og Kristian Joos om<br />
turen og de mange forberedelser.<br />
Selv om vi har meget mad med på ekspeditionen, så bliver det<br />
kun til lidt over et kg til hver om dagen, og det opvejer ikke energiforbruget<br />
ved at trække pulkene en fuld dag. Som turen skrider<br />
frem, går vi langsomt ned i vægt, så allerede ved juletid sidste<br />
år begyndte vi med god samvittighed at indtage masser af<br />
mad og alle slags søde sager. Målet er at tage 10-15 kg på, så vi<br />
ved rejsens start har et fint bildæk rundt om maven, som vi kan<br />
tære på undervejs. Af en uforklarlig grund bliver vi ikke inviteret<br />
meget ud og spise for tiden.<br />
En stor forskel på f.eks. Shackletons<br />
ekspedition og nutidens ekspeditioner<br />
er kommunikationen.<br />
Tidligere havde man ikke mulighed<br />
for at sende nyt hjem under ekspeditionen.<br />
Men det har man nu. På<br />
Grønland havde vi blandt andet en<br />
pc, en satellittelefon, et digitalt kamera<br />
og solpaneler med. Sådan bliver<br />
det desværre ikke helt på Sydpolsekspeditionen.<br />
Vi satsede på at<br />
bruge satellittelefonsystemet Iridium,<br />
men de er gået i betalingsstandsning.<br />
I stedet har vi valgt at<br />
klare os med en slags SMS-beskeder,<br />
som vi kender det fra mobiltelefoner.<br />
Vores hjemmeside har været<br />
åben siden forberedelsernes start,<br />
og vi har fået mange sjove og<br />
spændende spørgsmål - især fra<br />
børn. Vi kontaktede derfor Skole-<br />
Media, som laver digitale undervisningshjælpemidler<br />
til børn. De var<br />
interesserede fra første øjeblik, og<br />
sammen har vi lavet et undervisningsmateriale,<br />
‘Antarktis 90 grader<br />
syd’, som alle skoler i Danmark<br />
får tilbudt gratis. Fra den 18. september<br />
kan alle skolebørn i Danmark<br />
således følge vores ekspedition<br />
til Sydpolen og samtidig lære<br />
en masse om Antarktis.<br />
Ekspeditionen kan følges på hjemmesiden<br />
www.sydpolen.dk