Maren Frost Nielsen - Organistforeningen
Maren Frost Nielsen - Organistforeningen
Maren Frost Nielsen - Organistforeningen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
En cellist<br />
takkede af<br />
Historien er hørt før,<br />
men sjældent fortalt.<br />
PO-organist <strong>Maren</strong><br />
<strong>Frost</strong> <strong>Nielsen</strong> fortæller<br />
her, hvordan det var at<br />
måtte opgive sin cellistkarriere<br />
til fordel for<br />
orgelbænken.<br />
Tekst: Bo Nygaard Larsen<br />
Fotos: Istockphoto, Bo Nygaard Larsen
236<br />
E N C E L L I S T T A K K E D E A F<br />
torie, der blev fulgt op i mange mails via<br />
Facebook. Her gav hun tilpas et indtryk til,<br />
at hendes historie måtte fortælles.<br />
<strong>Maren</strong> <strong>Frost</strong> <strong>Nielsen</strong> slukker orglet, og<br />
vi går ned ad den store trappe. I to biler<br />
kører vi i kortege til hendes privatadresse,<br />
og mens jeg aner hendes hoved bag nakkestøtten<br />
foran mig, opsummerer jeg det,<br />
der mest af alt minder om en skæbne.<br />
Egentlig kunne hun have siddet så<br />
mange andre steder end lige på en<br />
orgelbænk. På en stol i et af landets symfoniorkestre<br />
eller i et flysæde på vej til al<br />
verdens koncertsale for eksempel.<br />
Hendes historie trækker spor over en<br />
dyster virkelighed i landets musikhistorie,<br />
hvor end ikke det største talent er nok til<br />
at få den karriere, det håbede på. Celloen<br />
var hendes instrument, som 17-årig blev<br />
hun optaget på Det Kongelige Danske<br />
Musikkonservatorium i København og forlod<br />
de trygge rammer i Esbjerg.<br />
„Det var et stort spring, men også en<br />
godt spring," genkalder jeg hendes ord.<br />
„København er så meget større end<br />
alt andet herhjemme, og hurtigt fik jeg<br />
lavet en tilværelse med musik. Jeg øvede<br />
meget, og jeg havde en drøm om en dag<br />
at komme til at leve af at spille cello."<br />
Karriereskiftet<br />
Vi parkerer ved kantstenen uden for det<br />
moderniserede byhus nogle hundrede<br />
meter fra kirken. Gulvet i stuen fortæller,<br />
hvorfor drømmen sov ind, før den reelt<br />
vågnede. I pæne bunker ligger der legetøj,<br />
fra fredelige Legoklodser til drabelige<br />
sværd. Det tilhører hende og hendes<br />
mands tre børn. Det var den idyl, der kom<br />
i vejen for celloen og buen.<br />
„Da jeg blev færdig fra konservatoriet<br />
i 2001, så det meget lyst ud. Jeg havde<br />
gode papirer og havde ofte engagementer<br />
for landsdelsorkestrene. Men i takt<br />
med at børnene kom, kunne jeg hurtigt<br />
mærke, at jeg ikke havde tid til at øve det,<br />
jeg skulle. For mig var det svært at få tid<br />
til både at være mor og freelancemusiker.<br />
Den kombination var bare ikke den rigtige<br />
for mig," siger <strong>Maren</strong> <strong>Frost</strong> <strong>Nielsen</strong>.<br />
Vil ikke ynke<br />
Ordene falder i køkkenet. Vi fortsætter<br />
samtalen over håndmadder og kaffe.<br />
Hendes toneleje er faldet. Det før så lyse<br />
og humoristiske sind hænger nu under en<br />
sky af bly. Samtalen er inde i dens inderste<br />
væsen. Det nemmeste ville være at<br />
lade emnet ligge, men jeg er kommet for<br />
at få det endegyldige svar.<br />
„Det var hårdt. Siden jeg var helt lille<br />
har jeg drømt om at blive musiker på en<br />
bestemt måde, og da jeg så blev det,<br />
måtte jeg opgive det næsten med det<br />
samme. Der er da også dage, hvor jeg<br />
tænker på, hvad det kunne være blevet<br />
til, hvis jeg både kunne have haft tid til<br />
børn og en cellokarriere," siger <strong>Maren</strong><br />
<strong>Frost</strong> <strong>Nielsen</strong>.<br />
Hun kommer med et par væsentlige<br />
pointer. Hun vil ikke fremstå som ynkelig.<br />
Hun vil ikke have det til at lyde som om, at<br />
familien har ødelagt nogle muligheder. Jeg<br />
nikker og udtrykker min fulde forståelse,
<strong>Maren</strong> <strong>Frost</strong> <strong>Nielsen</strong> i to situationer. Først med og i bevægelse på orgelbænken i Vamdrup Kirke.<br />
Dernæst mere eftertænksom foran klaveret i privaten.<br />
Historien om <strong>Maren</strong> <strong>Frost</strong> <strong>Nielsen</strong> handler<br />
udelukkende om en drøm, der forliste. Årsagerne<br />
er i den henseende sekundære.<br />
Finder sin egen stil<br />
Hun kunne have valgt så meget i stedet.<br />
Men med musik i modermælken var det<br />
indlysende, at hendes fremtid også kom<br />
til at indeholde det element. Embedet i<br />
Vamdrup var ledigt, hun søgte og fik det.<br />
I 2006 afsluttede hun så sin PO-eksamen<br />
ved Løgumkloster Kirkemusikskole<br />
„Selvom jeg har papirerne, er der meget<br />
at lære. Når man er opdraget med et instrument<br />
uden pedaler, kan det være svært at<br />
få dem til at gøre, som man gerne vil. Men<br />
jeg klør stædigt på, ligesom jeg i øjeblikket<br />
er ved at opbygge mit eget repertoire.<br />
Også her kan jeg mærke, at jeg kommer<br />
fra en anden skole. De fleste organister<br />
har flere års forspring i forhold til mig, og<br />
det er først nu, at jeg føler, at jeg er ved at<br />
finde min egen orgelstil," siger hun.<br />
Vi er tilbage i stuen. Siden jeg trådte ind<br />
i huset, har jeg forgæves spejdet efter celloen.<br />
„Jeg har den endnu, men lige for tiden<br />
er den pakket ned," siger <strong>Maren</strong> <strong>Frost</strong><br />
<strong>Nielsen</strong>.<br />
„Det hænder, at jeg øver på den. Men<br />
mest fordi, jeg skal spille til en koncert,<br />
som jeg stadig gør af og til. Ellers kan der<br />
gå måneder, hvor jeg ikke spiller på den.<br />
Det kræver meget tid at vedligeholde sit<br />
spil, og med organistarbejde og familie<br />
er det umuligt at nå. Derfor må jeg prioritere,"<br />
siger hun og fortsætter.<br />
„Men jeg er meget glad for at være organist.<br />
Jeg har et godt arbejde, hvor jeg<br />
kan udfolde mig musikalsk. Og det betyder<br />
faktisk ikke så lidt."<br />
237