Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Historien</strong> <strong>om</strong> <strong>gåsen</strong><br />
Undervisningsmateriale<br />
fra <strong>Greve</strong> <strong>Museum</strong> 2006<br />
Hans Schmidt: To gæs. Ca. 1890. Randers Kunstmuseum.
Tekst: Bitten Larsen<br />
Redaktion: Kirsten Egholk<br />
Layout: Anja Hvidberg<br />
Kopiering med kildeangivelse.<br />
En flok gæs på Ventrupgårds<br />
gårdsplads<br />
i 1930’erne. <strong>Greve</strong><br />
<strong>Museum</strong>.<br />
Indhold<br />
3 Introduktion til historien <strong>om</strong> <strong>gåsen</strong><br />
4 Gåsehold i gamle dage<br />
6 Gæslinger<br />
6 Gæs på Nældebjerggård<br />
6 100 gæslinger i stuen<br />
10 Opfedning og slagtning<br />
10 Gåsen bliver nakket<br />
11 Om slagtning af gæs<br />
12 Kråsesuppe til 12 personer<br />
13 Et plukkegilde<br />
14 Et plukkegilde på Nældebjerggård<br />
14 Da 24 gæs blev til 1 dyne<br />
15 Dyneluftning<br />
16 Gåsen er guld værd, men hvad med gåsevogteren?<br />
19 Gåsen s<strong>om</strong> brudens ledsager<br />
19 Brudeudstyr anno 1953<br />
21 Peters Jul - borgerskabets jul<br />
22 Jul på <strong>Greve</strong>gård<br />
23 Gåsehold helt op i 1950’erne<br />
23 Gåsen i moderne tid - industri, men stadig kvindearbejde<br />
26 Går gæs i gåsegang - <strong>gåsen</strong> i naturen<br />
28 Forskellige gåseracer<br />
32 Litteratur og kilder
Introduktion til historien <strong>om</strong> <strong>gåsen</strong><br />
Helt op til midten af det 20. århundrede<br />
var det normalt med gåsehold på landet<br />
– også i <strong>Greve</strong>. Men hjemmegæssene<br />
forsvandt i takt med industrialiseringen<br />
og ank<strong>om</strong>sten af fjerkræ på frost.<br />
Dette undervisningsmateriale handler<br />
<strong>om</strong> <strong>gåsen</strong> i husholdningen og dens<br />
betydning for mennesket i slutningen af<br />
det 19. og begyndelsen af det 20. århundrede.<br />
Det er historien <strong>om</strong> spring<strong>gåsen</strong>,<br />
gåsepigen og jule<strong>gåsen</strong> men også <strong>om</strong> den<br />
selvforsynende landbohusholdning og<br />
den gradvise overgang til moderne tid<br />
med industriel storproduktion.<br />
Kvinde holder gås<br />
frem. Udateret.<br />
Ringsted <strong>Museum</strong><br />
og Arkiv.
Gåsepigen, xylografi,<br />
1875. Dansk Bondeliv.<br />
Gåsehold i gamle dage<br />
Både i <strong>Greve</strong> og resten af landet var<br />
det langt op i 1900-tallet normalt,<br />
at hver gård havde et par gæs til at<br />
give en ekstra indtægt. I skifter, s<strong>om</strong><br />
er optegnelser over, hvad de enkelte<br />
gårde ejede, kan man se, at hver gård<br />
og husmandssted havde mindst én og<br />
gerne to eller tre gæs helt tilbage fra<br />
1600-tallet. I løbet af de næste 300 år<br />
skete der ikke store ændringer i gåseholdet.<br />
Enten havde bonden livgæs,<br />
s<strong>om</strong> han beholdt år efter år, til de<br />
ikke kunne lægge æg mere, eller også<br />
havde han stubgæs, s<strong>om</strong> var halvvoksne<br />
gæs, han opkøbte i august, og s<strong>om</strong><br />
blev fedet op på stubmarkerne efter<br />
høsten.<br />
Gåsen var et vigtigt husdyr, og man<br />
forstod at udnytte alle dele af den.<br />
Intet fik lov at gå til spilde. Man kunne<br />
selvfølgelig spise kødet, fedtet og<br />
indmaden eller sælge det, s<strong>om</strong> mange<br />
gjorde, fordi borgerskabet i byerne<br />
gerne ville give en god pris for kødet.<br />
Dun og fjer blev stoppet i dyner og<br />
puder. Vingerne blev brugt s<strong>om</strong> små<br />
koste. De afribbede fjer blev lavet til<br />
skrubber. Udover at fedtet blev spist,<br />
kunne det bruges s<strong>om</strong> smørelse til hjulet<br />
på spinderokken og hestevognen.<br />
Folk troede også, at de kunne forudsige<br />
vejret ud fra <strong>gåsen</strong>s skrog, og det<br />
kunne også bruges til at lave legetøj af<br />
s<strong>om</strong> dukkestole og springgæs. I H.C.<br />
Andersens eventyr <strong>om</strong> springfyrene<br />
springer en loppe, en græshoppe og en<br />
springgås <strong>om</strong> kap, og da det er spring<strong>gåsen</strong>,<br />
der vinder, får han lov at gifte<br />
sig med prinsessen. Luftrøret blev tørret<br />
og brugt til både rangler og garnvindsler,<br />
og faktisk var man så glad for<br />
<strong>gåsen</strong>, at man lavede sange <strong>om</strong> alle de<br />
gode ting, den kunne bruges til.<br />
Sangen her er fra slutningen af 1600tallet:<br />
“<br />
Til gås vi gasen slipper,<br />
Når hun skal lægge æg, at<br />
æggen’ os ej glipper,<br />
Når <strong>gåsen</strong> under væg<br />
sin æg udligget har<br />
og unger ventes skøn,<br />
af hvilke lækre gaver kan<br />
haves uden bøn,<br />
til dynen fjeren duer,<br />
til bordet <strong>gåsen</strong>s kød,<br />
til kål vi ister bruger<br />
og fedt deraf til brød.<br />
Gæs på Læsø. Udsnit<br />
af xylografi. 1899.<br />
Dansk Bondeliv.<br />
“
Gåsens anvendelsesmuligheder er<br />
nærmest uendelige, men historien<br />
<strong>om</strong> <strong>gåsen</strong> er også historien <strong>om</strong> livet<br />
på landet. Et liv med hårdt arbejde<br />
næsten hele livet. Det var normalt, at<br />
alle hænder indgik i driften af gården,<br />
og det første arbejde, børnene blev sat<br />
til, var ofte at passe gæssene. Selv<strong>om</strong><br />
gården måske kun havde 2-3 livgæs,<br />
var der jo gæslinger hele s<strong>om</strong>meren,<br />
og dem skulle der passes godt på indtil<br />
slagtningen. Flere mennesker født i<br />
1800-tallet har fortalt, hvordan det at<br />
passe gæssene var det første arbejde,<br />
man blev sat til. Derefter kunne man så<br />
gå videre til at passe større dyr s<strong>om</strong> får<br />
eller køer.<br />
Intet fra <strong>gåsen</strong> gik til spilde.<br />
Gåsens vinger blev skåret af<br />
ved slagtning og brugt s<strong>om</strong><br />
små fejekoste til brændek<strong>om</strong>furet<br />
og kakkelovnen, <strong>Greve</strong><br />
<strong>Museum</strong>.<br />
Af skroget kunne man<br />
lave en springgås. En pind<br />
sættes på en sammendrejet<br />
snor. En klat vognsmørelse<br />
kan holde pinden fast et<br />
øjeblik, men derefter hopper<br />
skroget i vejret. Holbæk<br />
museum.<br />
Gåsens luftrør blev<br />
brugt s<strong>om</strong> rangle.<br />
Luftrøret blev fyldt<br />
med ærter, tørret<br />
og lukket sammen.<br />
<strong>Greve</strong> <strong>Museum</strong>.
FAKTA<br />
På <strong>Greve</strong>gård brugte<br />
man en gåsebænk<br />
under udrugningen, og<br />
derefter k<strong>om</strong> gæssene<br />
ud i specielle gåsehuse<br />
på gårdspladsen.<br />
I 1930’erne og<br />
1940’erne var udrugningen<br />
blevet flyttet<br />
fra stuehuset ud i roehuset,<br />
men når gæslingerne<br />
var udruget, k<strong>om</strong><br />
de ud i en gåseindhegning<br />
med gåsehuse.<br />
Gæslinger<br />
Gæslingerne var meget værdifulde, og<br />
der blev passet godt på dem. Ud over<br />
at give dem føde og ly gjorde man alt<br />
muligt for at beskytte dem, for de var<br />
udsat for mange farer. Overtro og magi<br />
var en helt naturlig del af hverdagen på<br />
landet i 1800-tallet.<br />
Både gasen, katte og rovfugle kunne<br />
være efter de små gæslinger. Især<br />
glenten var en stor gæslingetyv. Derfor<br />
lod man gæslingerne løbe igennem<br />
et bukseben, for så mente man,<br />
at rovdyret i stedet ville se en mand.<br />
Eller man kunne putte de nyklækkede<br />
gæslinger gennem et hestekranium<br />
eller hoftebenet af en hest, for at de<br />
skulle se ud s<strong>om</strong> en hest. Der var også<br />
overtro forbundet med overhovedet at<br />
få gæslingerne. Til jul blev de voksne<br />
gæs fodret med byg, fordi det skulle<br />
hjælpe på dyrenes frugtbarhed og så<br />
ville der ikke mangle gæslinger til<br />
foråret.<br />
Normalt gik gæssene udenfor, men til<br />
jul k<strong>om</strong> de ind i huset, og så blev der<br />
passet ekstra godt på dem. Man satte<br />
for eksempel en synål i deres vinge<br />
julenat, for at de onde kræfter, der<br />
var på spil, ikke skulle skade <strong>gåsen</strong>.<br />
Gåsebænken havde en dobbelt funktion<br />
s<strong>om</strong> siddeplads og rugeplads for<br />
gæssene. <strong>Greve</strong> <strong>Museum</strong>.<br />
Man mente nemlig, at stålet, nålen<br />
var lavet af, var ondtafværgende. De<br />
voksne gæs k<strong>om</strong> også ind i perioden<br />
<strong>om</strong>kring æglægningen, for så var det<br />
lettere at holde øje med, <strong>om</strong> alt gik,<br />
s<strong>om</strong> det skulle. Gæssene fik ikke lov<br />
til bare at løbe rundt inde i huset. I<br />
stedet lå de i en gåsebænk. Bænken<br />
var til at sidde på, men indeni var der<br />
plads til, at der kunne ligge gæs og<br />
udruge deres æg. Gæssene lå i de små<br />
rum, bænkens sæde var opdelt i, og<br />
her kunne de få foder ind gennem et<br />
lille hul forrest, eller de kunne stikke<br />
hovedet ud, når der var føde til dem.<br />
De kunne godt finde på at nappe dem,<br />
der sad på bænken, i benene, så det<br />
var med at holde øje med dem, hvis<br />
man ikke ville have blå mærker. Når<br />
gæslingerne var udrugede, k<strong>om</strong> gæssene<br />
ud igen. Man kunne for eksempel<br />
have en puthave, en indhegnet afdeling<br />
af haven, og her kunne de få lov at gå<br />
lidt rundt sammen med hønsene. Det<br />
var dog nødvendigt, at pigen i huset<br />
holdt sig i nærheden for at holde ræven<br />
og andre rovdyr væk. Hvis ikke man<br />
havde en puthave, måtte man lave en<br />
anden slags indhegning eller have en<br />
person til hele tiden at holde øje med<br />
gæssene og deres unger.
Grundplan over <strong>Greve</strong>gård.<br />
<strong>Greve</strong>gård ca. 1910<br />
FAKTA<br />
<strong>Greve</strong>gårds besætning<br />
bestod i begyndelsen<br />
af 1900-tallet af:<br />
12 heste<br />
25-30 malkekøer<br />
25 ungkreaturer<br />
10-12 får<br />
50 grise<br />
200 høns<br />
20-30 gæs<br />
60-70 ænder<br />
2 hunde
FAKTA<br />
I Dragør er man stadig<br />
stolt af byens gæs. En<br />
flok frivillige har dannet<br />
Gåserepublikken<br />
for at bevare gæssene<br />
i Dragør. Især<br />
gråbrogede gæs går i<br />
gåsehusene og holder<br />
traditionen i hævd.<br />
“<br />
Gæs på Nældebjerggård<br />
Gudrun, s<strong>om</strong> blev født i 1911 på<br />
Nældebjerggård i <strong>Greve</strong>, har i en erindring<br />
fortalt <strong>om</strong> deres gæs. Hvert år fik<br />
de mellem 50-80 gæs, s<strong>om</strong> familien<br />
slagtede og solgte i Flæskehallen i<br />
Kødbyen i København.<br />
Vi havde livgæs, det vil sige 2-3 gæs<br />
og 1 gase, og når de begyndte at lægge<br />
æg, skulle de jo ruges ud. Det blev de<br />
med høns. En rugehøne kunne ligge på<br />
4 gåseæg. Det var et meget stort arbejde<br />
at passe alle de rugehøns. 4 uger<br />
skulle de ligge og ruge. (…) Det var<br />
altid spændende hvor mange æg, der<br />
var befrugtet, men det blev da gerne<br />
til mellem 50 – 80; en ordentlig flok at<br />
holde styr på. Når vi så havde høstet<br />
skulle de jo ud på marken og pille<br />
alt det korn op, s<strong>om</strong> var spildt, og så<br />
skulle de vogtes, og det synes jeg altid<br />
var mig, der skulle. Det kunne være<br />
et dejligt arbejde, men de kunne også<br />
drille. Jeg havde gerne en god bog med<br />
under forklædet, og når jeg var godt<br />
optaget af den, og gæssene gik og åd<br />
roligt, kunne en stor gase pludselig<br />
begynde at skræppe op, og vips var<br />
alle gæssene på vingerne og fløj hjem.<br />
Inden jeg så fik mig samlet sammen<br />
og k<strong>om</strong> hjem, stod de alle hjemme i<br />
sædstakken og trak ud af dem. Det var<br />
jo ikke så godt.<br />
“<br />
Man kunne også nøjes med at have<br />
stubgæs, så man slap for at passe de<br />
små gæslinger. I <strong>Greve</strong> købte man<br />
mest stubgæs fra Dragør. Det var et<br />
fattigt fiskeleje, og de fleste havde gæs<br />
for at få det hele til at løbe rundt. Da<br />
Dragør ikke var et landbrugssamfund,<br />
kunne det ind imellem knibe med at<br />
skaffe føde til gæssene. De havde<br />
Gæs til salg i Kødbyen<br />
i København. Udateret.<br />
Københavns Stadsarkiv.<br />
simpelthen ikke en mark at få korn fra.<br />
Derfor blev børnene sendt til Magleby,<br />
hvor de fik lov til at gå og samle aks<br />
fra stubmarkerne, så de havde føde til<br />
gæssene <strong>om</strong> vinteren. De rige bønder<br />
fra Magleby tog ikke betaling for, at<br />
børnene samlede korn, og på den måde<br />
kunne de hjælpe de fattige fiskere lidt.<br />
100 gæslinger i stuen<br />
Gæssene var så vigtig en indtægtskilde<br />
i Dragør, at en mand derfra husker fra<br />
sin barnd<strong>om</strong> i 1940’erne, hvordan hans<br />
far sad oppe hele natten, når gæslingerne<br />
blev klækket. Han ville sikre<br />
sig, at de k<strong>om</strong> ordentligt ud. Familien<br />
havde ikke en gåsebænk, men satte i<br />
stedet et sejl og et lille stakit op inde<br />
i køkkenet, så de voksne gæs ikke<br />
rendte rundt og kunne have lidt ro. På<br />
den måde kunne familien få helt op til<br />
100 gæslinger i løbet af foråret.
I Dragør passede man gæslingerne<br />
hjemme <strong>om</strong> foråret, men når de var<br />
store nok til, at rovfugle ikke kunne<br />
tage dem, blev de sejlet til Saltholm.<br />
De blev sejlet derover, når de var<br />
gamle nok. Her kunne de gå og spise<br />
sig fede indtil august, hvor de skulle<br />
sælges. Nogle af Dragør-gæssene blev<br />
solgt direkte til <strong>Greve</strong>-bønder, der selv<br />
havde taget turen til Dragør, mens<br />
andre blev solgt til en handlende fra<br />
Køge – han blev kaldt ”Køje-manden”.<br />
Han k<strong>om</strong>, når gæssene var tilbage fra<br />
Saltholm, og solgte dem videre til<br />
bønderne på <strong>Greve</strong>- og Køgeegnen.<br />
Ved at sælge gæssene i august slap<br />
Dragørs borgere for den dyre opfedning,<br />
s<strong>om</strong> de ikke selv havde råd til. På<br />
de rige bondegårde udenfor Dragør opdrættede<br />
man dog selv gæs på samme<br />
måde s<strong>om</strong> i <strong>Greve</strong>.<br />
Viggo Johansen: Før sol går ned.<br />
Dragør. Koner, en lille pige og<br />
gæs ved stranden. 1901. Statens<br />
<strong>Museum</strong> for Kunst.
0<br />
“<br />
Opfedning og slagtning<br />
Noget af det vigtigste i <strong>gåsen</strong>s pleje<br />
var opfedningen op til jul. Uden opfedning<br />
ingen julegås! Fra midten af<br />
november, altså 5-6 uger før jul, blev<br />
gæssene lukket inde ”for ikke at rende<br />
fedtet af sig” og for ikke at blive så<br />
beskidte. På <strong>Greve</strong>gård blev de lukket<br />
inde i hønsehuset.<br />
Gæssene fik nu havre og eventuelt lidt<br />
byg eller gulerødder. Man sagde, at<br />
skindet ville sprække under plukningen,<br />
hvis de fik for meget byg, fordi de<br />
blev for fede af det. Et sprukkent skind<br />
ville ikke se pænt ud på torvet, når<br />
<strong>gåsen</strong> skulle sælges, så det ville man<br />
helst ikke have.<br />
En uges tid før jul var opfedningen<br />
færdig. Så blev gæssene lukket ud og<br />
fik lov at vaske sig i gadekæret, eller<br />
hvad man nu havde adgang til af vand.<br />
Derefter var de klar til slagtning. Det<br />
skete hjemme på gården og foregik<br />
ved, at man først holdt vingerne udbredt.<br />
Så pressede man <strong>gåsen</strong>s næb<br />
hårdt ind mod brystet, så den ikke<br />
kunne nappe de <strong>om</strong>kringstående og<br />
på den måde blev dens nakke blottet,<br />
så man kunne aflive den ved et stik i<br />
nakken. Man måtte være <strong>om</strong>hyggelig<br />
med aflivningen, så fjerene og dunene<br />
ikke blev ødelagt af blodet, der nu<br />
løb ud. Det ville ske, hvis man bare<br />
hakkede hovedet af den.<br />
Gåsen bliver nakket<br />
En dreng fra Roskilde fortæller:<br />
Nærmere imod Jul k<strong>om</strong> den store<br />
Dag, hvor de to Husholdningsgrise<br />
måtte lade Liv, og samtidigt 12 à 14<br />
Gæs, s<strong>om</strong> var indkøbt i August til<br />
at gå på stubbene i Efterårsmånederne.<br />
Allerede ved Tretiden <strong>om</strong> Morgenen<br />
vågnede gårdens Folk igen til<br />
Dåd, Mor og Storpigen med deres<br />
»Tællepråse« i Hånden. Pigen fyrede<br />
op under den store Grubekedel, og<br />
Mor var her og var der, og Mor var<br />
alle vegne, og Far med sin Lygte<br />
med det spars<strong>om</strong>me Lys var i Stalden<br />
sammen med Karlen og Drengen ved<br />
Kreaturernes Røgt. Præcis Klokken<br />
fire mødte gamle Per Nilen, der var<br />
kendt for sin Fingernemhed i at pille<br />
Gæs. Min Skole- og Legekammerat<br />
Jakob fulgte med, når Slagtningen<br />
skulle foregå hos os, til stor Glæde for<br />
mig, der også var tidligt på Stikkerne<br />
for ikke at spilde et Minut ved Dagens<br />
Begivenheder. Når Morgenmaden<br />
med Spegesilden og Fedtebrødet…<br />
var indtaget, begyndte man Juleslagtningen.<br />
Mor stod ude i Bryggerset<br />
med opsmøgede Ærmer og det store<br />
grove Lærredsforklæde <strong>om</strong> sig, og<br />
Far hvæssede sin bedste Slagtekniv,<br />
s<strong>om</strong> han rakte Mor stilfærdigt. Det<br />
store Vaskekar blev trillet hen midt<br />
på Gulvet, hvori »Lyskællingen« blev<br />
anbragt. Omkring Karret blev anbragt<br />
fem gamle Træstole til de voksne, der<br />
skulle plukke Fjerene af Gæssene. Vi<br />
to Drenge hentede Gæssene fra Gåsestien<br />
og bar disse skrigende, smukke<br />
Fugle til Retterstedet. S<strong>om</strong> Mor stod<br />
der med Slagterkniven og sin alvorlige<br />
Mine, lignede hun slet ikke sig<br />
selv. Det var hende åbenbart en Sorg<br />
nu at skulle dræbe sine kære Dyr,<br />
s<strong>om</strong> hun havde været med til at fodre.<br />
Gåsen blev nu holdt over Karret, og<br />
s<strong>om</strong> det hed »nakket«, hvorefter Mor<br />
med sin skarpe Kniv skar Nakken<br />
over på det Sted, hvor Fjerene var<br />
plukket af, og lod det varme Blod<br />
flyde ned over Pølsepanden med Byggrynene<br />
til herlig Gåsepølse. “
“<br />
Også i <strong>Greve</strong> var det normalt selv at<br />
slagte sine gæs. De blev slagtet og<br />
plukket ved juletid, og gæssene fra<br />
<strong>Greve</strong>gård blev kørt til Kødbyen for at<br />
blive solgt. Efter slagtningen sad man<br />
i kostalden og plukkede dem, fordi der<br />
her var dejlig varmt, se grundplanen på<br />
side 7 over <strong>Greve</strong>gård. Sådan foregik<br />
slagtningen helt op i 1940’erne.<br />
Om slagtning af gæs<br />
Når Gåsen er slagtet, brændes den i<br />
Hovedet med et gloende Jern for at<br />
stoppe Blodets Løb, for at Fjerene<br />
ikke skulle blive smurte; derpå<br />
plukkes først Fjerene af over et Kar,<br />
og man passer nøje at lægge Ripfjerene<br />
for sig selv. Når man således<br />
har gennemgået alle Gæssene, da<br />
tager man et andet Kar, hvorover<br />
man piller Dunene; man samler da<br />
<strong>om</strong>hyggeligt Dunene, Fjerene og<br />
Ripfjerene hver for sig i Poser og<br />
ophænger dem på et luftigt og tørt<br />
Sted. Fjervingen skæres nu af, og<br />
Gåsen skoldes, men dette må ske<br />
med stor Forsigtighed. Man gnider<br />
den i et Klæde, og når den er tør, da<br />
pilles og renses den; derpå svides<br />
den, hvilket skeer ved, at man lægger<br />
en Visk Halm på Storstenen ved<br />
Ilden og holder Gåsen over, men det<br />
må ske både forsigtigt og hurtigt, at<br />
Gåsen ikke bliver mørk. Nu vaskes<br />
den rigtig godt ud, tørres og gnides<br />
med et rent linned Klæde, hvorpå<br />
Gæssene lægges på rene, tørre<br />
Hylder, hvor der er koldt, thi man<br />
kan ikke skære dem op den Dag, de<br />
er slagtede, thi da vilde Fedtet løbe<br />
ned over Indvoldene.<br />
“<br />
Vejledning i at slagte gæs fra<br />
Kogebog for By- og Landhuusholdninger,<br />
af Sørine Thaarup, 1868.
“<br />
Kogebog for By- og<br />
Landhuusholdninger, af<br />
Sørine Thaarup, 1868.<br />
Kråsesuppe til 12 personer<br />
Hjertet, Kråserne, Vingerne, Fødderne,<br />
Hovedet, Tungen, Halsen, Leveren,<br />
Svesker, Æbler, Eddike, Sukker,<br />
Hviderødder, Gulerødder.<br />
Al Kråsemaden skæres i passende<br />
Stykker, derpå udvaskes den godt.<br />
Man tager en Suppekedel og beregner<br />
½ Pot Vand til hver Portion; når Vandet<br />
er k<strong>om</strong>met i Kedlen, k<strong>om</strong>mes den<br />
ituskårne Kråsemad i tilligemed lidt<br />
Salt og en del vel skrabede Gulerødder<br />
og Hviderødder, det sættes over Ilden<br />
og passes godt under Skumningen. Når<br />
Alt er mørt, sættes et Dørslag over en<br />
Jydepande, derover hældes Suppen,<br />
man piller forsigtigt Kødet op med en<br />
Gaffel, lægger det i et varmt Fad og<br />
dækker det til, at det kan holdes varmt,<br />
ligeledes Rødderne, s<strong>om</strong> også må<br />
holdes varme. Nu sies Suppen igennem<br />
en Hårsigte tilbage over i Suppekedlen,<br />
efter at den er godt afvasket.<br />
Skulle Suppen være for meget<br />
henkogt, da spædes den med kogt<br />
Vand. I Suppen k<strong>om</strong>mer man Svesker<br />
og skrællede Æbler, der skæres i 8<br />
stykker. Til denne Suppe bruger man<br />
bagte Boller med Korender i. Når<br />
Bollerne er kogte, så er Æblerne og<br />
Sveskerne også nok. Man k<strong>om</strong>mer da<br />
Bollerne over i den varme Terrin, hvorimod<br />
man tillaver Suppen i Kedlen<br />
med lidt Eddike og Sukker efter Smag.<br />
Nu hældes Suppen op i Terrinen, hvori<br />
Rødderne også k<strong>om</strong>mes, når de er afpudsede<br />
og skårne i små Stykker s<strong>om</strong><br />
Kødet. Efter denne Suppe gives enten<br />
tynde Pandekager, Æbleskiver eller<br />
Klatkager.<br />
Kogebog for By- og Landhuusholdninger<br />
af Sørine Thaarup, 1868.<br />
Intet gik til spilde fra <strong>gåsen</strong>. Selv fødderne<br />
og tungen k<strong>om</strong>mes i suppen.<br />
Læg mærke til at selve kroppen ikke<br />
bruges. Den blev i stedet solgt.<br />
“
Et plukkegilde<br />
Gåsens fjer er guld værd! Tænk på<br />
Brødrene Grimms eventyr <strong>om</strong> Fjollehans,<br />
hvor han hjælper en nisse og<br />
s<strong>om</strong> tak får en guldgås. På grund af<br />
<strong>gåsen</strong> ender han med at blive gift med<br />
prinsessen, får det halve kongerige og<br />
lever lykkeligt til sine dages ende.<br />
At tage fjerene af en gås kalder man<br />
at plukke den. Langt op i 1900-tallet<br />
holdt man et plukkegilde, når gæssene<br />
skulle slagtes og plukkes. Det var en<br />
arbejdsfest, hvor familie og naboer<br />
k<strong>om</strong> over og hjalp med plukningen.<br />
Det skulle gå hurtigt, for fjerene og<br />
dunene er lettest at få af, mens <strong>gåsen</strong>s<br />
krop stadig er varm. Efter arbejdet<br />
kunne man for eksempel servere<br />
kråsesuppe s<strong>om</strong> tak for hjælpen.<br />
De fleste steder var det mest<br />
kvinderne, der plukkede gæssene,<br />
men en gang i mellem fik mændene<br />
også lov til at deltage. Hvis de havde<br />
fuldskæg, k<strong>om</strong> de næsten til at ligne<br />
julenisser, fordi skægget fangede de<br />
flyvende dun. Selv<strong>om</strong> gildet mest var<br />
for kvinder, fik karlene på gårdene<br />
også sjov ud af det. De kunne for<br />
eksempel finde på at sværte sig sorte i<br />
hovederne og så snige sig ind og forskrække<br />
pigerne, der sad og plukkede.<br />
Anna Ancher: Et<br />
plukkegilde. 1904.<br />
Statens <strong>Museum</strong><br />
for Kunst. Maleriet<br />
viser, hvordan en flok<br />
kvinder og en enkelt<br />
mand er ved at plukke<br />
årets julegæs.
Omhængsseng<br />
redt op med olmerdugsdyner,<br />
<strong>Greve</strong><br />
<strong>Museum</strong>.<br />
Fjerene og dunene var værdifulde,<br />
og for at få mest muligt ud af <strong>gåsen</strong>,<br />
brugte man helt op i starten af 1900tallet<br />
at plukke <strong>gåsen</strong>, mens den var<br />
levende. På den måde kunne den<br />
samme gås blive plukket helt op til<br />
5 gange og dermed give flere fjer og<br />
dun. De fire plukninger foregik, mens<br />
<strong>gåsen</strong> levede og den femte, når den var<br />
død. Man mente ikke, at der kunne ske<br />
nogen skade ved at plukke den levende<br />
gås, for man hjalp den jo bare med<br />
det, der var dens natur. Nogen mente,<br />
at fjerene fra de levende gæs havde<br />
bedre elasticitet end dem fra døde gæs,<br />
og at det derfor var i orden at plukke<br />
levende gæs, selv<strong>om</strong> dyrene led. Man<br />
argumenterede ud fra, at hvad der var<br />
nyttigt for mennesker godt kunne ske<br />
på bekostning af dyrene. Det er i dag<br />
forbudt at plukke levende gæs i Danmark,<br />
og det betragtes s<strong>om</strong> dyrplageri.<br />
Det bliver dog stadig praktiseret i enkelte<br />
lande både i og udenfor Europa.<br />
Et plukkegilde på Nældebjerggård<br />
På Nældebjerggård var det mændene<br />
der plukkede, og kvinderne der skold-<br />
ede. Gudrun beskriver et plukkegilde<br />
på sin fødegård <strong>om</strong>kring 1920´erne:<br />
Nogle naboer og min farbror og<br />
tante k<strong>om</strong> og skulde være med. Alle<br />
mændene sad i stalden <strong>om</strong> et stort kar<br />
og pillede fjer og dun af. Det kunde<br />
være svært. Nogle var nemme og<br />
blev fine, andre var pindede og gik i<br />
stykker. Men når så mændene havde<br />
taget det, de kunde få af, k<strong>om</strong> de ind<br />
i vaskehuset, hvor så konerne stod og<br />
skoldede i gruekedlen. Det var også<br />
et stort arbejde, for de skulle jo helst<br />
være meget fine, for at kunne give en<br />
ordentlig pris i Flæskehallen.<br />
Da 24 gæs blev til 1 dyne<br />
Det var nødvendigt at gemme dun fra<br />
flere års plukninger for at have nok til<br />
bare en enkelt dyne, og en enkelt dyne<br />
var ikke nok til en k<strong>om</strong>plet sengeopredning.<br />
Faktisk var sengeudstyret<br />
dengang ret <strong>om</strong>fattende sammenlignet<br />
med i dag.<br />
Før madrasser blev almindelige brugte<br />
man halm at ligge på. Først lagde man<br />
et lag halm, så en eller to underdyner,<br />
et underlagen, et overlagen og så
langpuden og overdynen – også kaldet<br />
olmerdugsdynen. Overlagenet blev<br />
foldet rundt <strong>om</strong> olmerdugsdynen, på<br />
samme måde, s<strong>om</strong> man stadig gør i<br />
Sydeuropa.<br />
Underdynen og lagenerne var s<strong>om</strong><br />
regel af hør, mens overdynen var af<br />
uld. Både hør og uld var hjemmespundet,<br />
men vævningen kunne godt være<br />
foretaget af andre, hvis ikke man selv<br />
havde en væv. Det kunne både være<br />
lavet af en <strong>om</strong>rejsende væver eller en,<br />
der havde et væveri. Hvad enten det<br />
var en fastboende eller en <strong>om</strong>rejsende<br />
væver var det en hel fest, når de k<strong>om</strong><br />
med det vævede stof: ”Væveren eller<br />
væversken var kærk<strong>om</strong>ne Gæster den<br />
Dag, de bragte de store ruller af vævet<br />
Tøj tilbage til Hjemmene.”<br />
Ulden til olmerdugen k<strong>om</strong> ofte fra<br />
gårdens egne får, og det blev spundet<br />
af kvinderne på gården. Før man kunne<br />
spinde ulden, var det nødvendigt at<br />
karte den. Det betyder, at man tog<br />
en tot uld og børstede den godt og<br />
grundigt med to store, flade børster for<br />
at få fibrene i ulden til at ligge samme<br />
vej og gøre det mere luftigt. Ofte holdt<br />
man kartegilde, liges<strong>om</strong> man holdt<br />
plukkegilde, hvor kvinderne fra de<br />
<strong>om</strong>kringliggende gårde k<strong>om</strong> og hjalp<br />
med kartningen. Det kartede uld blev<br />
opbevaret i store kar eller kurve, indtil<br />
man havde tid til at spinde det i løbet<br />
af de lange vinteraftener. Når ulden var<br />
blevet spundet til garn, farvede man<br />
det og enten vævede eller strikkede af<br />
det.<br />
En dyne af uld kradser! Halmstrå, der<br />
måtte have listet sig frem af sengetøjet,<br />
kradser, og udover det har der været<br />
lopper og edderkopper i sengen. Det<br />
har kriblet og krablet af ekstra liv i<br />
sengene! For at slå utøjet ihjel lagde<br />
man dynerne ind i den store bageovn,<br />
når man havde bagt brød. Så døde<br />
utøjet af varmen, og dunene blev igen<br />
renset for sved, der ellers havde gjort<br />
dem tunge.<br />
Dyneluftning<br />
På <strong>Greve</strong>gård blev dynerne luftet<br />
hver s<strong>om</strong>mer. Så brusede de helt op<br />
igen. De blev tunge pga. sved. Man<br />
brugte også at sprætte de gamle dyner<br />
op, tage fjerene ud og k<strong>om</strong>me dem<br />
i gruekedlen. Så rensede varmen<br />
dunene, og når de var blevet tørret<br />
og fyldt i dynerne igen, var dynerne<br />
næsten s<strong>om</strong> nye.<br />
Olmerdugsdyner i<br />
<strong>om</strong>hængsseng, <strong>Greve</strong><br />
<strong>Museum</strong>.
FAKTA<br />
I 2006 koster en dyne<br />
med gåsedun mellem<br />
1000 – 2500 kr.<br />
Dynerne skulle helst stoppes med<br />
gåsedun eller andedun. I mangel af<br />
bedre kunne der bruges hønsedun.<br />
Hønsedun havde godt nok ry for<br />
at være ulykkesbringende, og det<br />
fortælles, at mange hellere ville stoppe<br />
dynerne med halm end med hønsefjer.<br />
Der sad på hønen særlige urofjer,<br />
s<strong>om</strong> man troede kunne give en dårlig<br />
søvn og måske endda en urolig død. I<br />
Præstø lå en kvinde for døden i starten<br />
af 1900-tallet. Det fortælles, at hun<br />
havde svært ved at slippe det sidste liv,<br />
og derfor byttede man hendes hovedpude<br />
ud.<br />
”Da dette var sket, gav den syge et suk<br />
og var død med det samme. Den bortfjernede<br />
Pude blev straks undersøgt,<br />
og det vidste sig, at den var stoppet<br />
med Hønsefjer, så det var ikke underligt,<br />
at hun ikke kunne dø med den<br />
under Hovedet.”<br />
Unge piger ville heller ikke have<br />
hønsefjer i deres brudeudstyr, og man<br />
ville hellere smide hønsefjerene på<br />
Anskuelsestavle med gåsepige. Anskuelsestavlen<br />
har hængt på en byskole <strong>om</strong>kring år 1900. Så kunne<br />
børnene lære noget <strong>om</strong>, hvordan det var at være<br />
barn på landet. Det er en meget idylliseret udgave af<br />
landlivet, der vises på tavlen. Dansk Skolemuseum.<br />
møddingen end at bruge dem i dyner<br />
og puder.<br />
Der går 24 gæs til en olmerdugsdyne,<br />
og <strong>gåsen</strong> repræsenterede en fantastisk<br />
stor værdi sammenlignet med i dag.<br />
Da madrasser blev udbredt i stedet for<br />
sengehalm i løbet af den første halvdel<br />
af 1900-tallet, hjalp det på liggek<strong>om</strong>forten,<br />
men både dengang og nu var en<br />
gåsedunsdune et af de fineste indslag i<br />
sengen.<br />
Gåsen er guld værd, men<br />
hvad med gåsevogteren?<br />
Gåsen var nok værdifuld i det gamle<br />
landbosamfund, men de, der passede<br />
dem, regnedes ikke for meget. De<br />
blev kaldt gåsepiger, gåsedrenge og<br />
gåseenker og udover gæssene havde<br />
de det tilfælles, at de var nederst i<br />
hierarkiet – tænk bare på Brødrene
Grimms eventyr <strong>om</strong> gåsepigen. Her<br />
må prinsessen arbejde s<strong>om</strong> gåsepige,<br />
indtil kongen afslører hendes troløse<br />
kammerpige.<br />
Det var normalt, at børn k<strong>om</strong> ud at<br />
tjene, og det kunne ske allerede fra<br />
5-årsalderen. I 1908 lavede man en<br />
undersøgelse af, hvor mange børn,<br />
der havde erhvervsarbejde. Blandt de<br />
370.000 by- og landbobørn, der deltog<br />
i undersøgelsen var kun 6 børn<br />
ude at tjene s<strong>om</strong> 6-årige. Det vil sige,<br />
at de boede og arbejde et andet sted<br />
end deres forældre. S<strong>om</strong> 7-årig var 61<br />
børn ude at tjene og s<strong>om</strong> 8-årig var<br />
344 børn ude at tjene. Springene op<br />
til de næste alderstrin er endnu større.<br />
Næsten 10.000 af de 12-årige var ude<br />
at tjene. I alt var mere end 30.000 børn<br />
mellem 6 og 14 år ude at tjene ud af<br />
de 242.000 landbobørn, der deltog i<br />
undersøgelsen. Det svarer til 1/8 af<br />
børnene. Resten hjalp til hjemme på<br />
deres forældres gård, så faktisk arbejdede<br />
1/3 af børnene på landet, og de<br />
kunne passende hjælpe med arbejdet<br />
med <strong>gåsen</strong>.<br />
Det var ikke alle slags børn, der måtte<br />
ud at tjene. S<strong>om</strong> regel var det kun<br />
daglejere og husmænd, der ikke havde<br />
råd til at brødføde deres børn, og s<strong>om</strong><br />
havde behov for den ekstra indtægt,<br />
børnenes arbejde kunne give. Børn<br />
fra de store gårde hjalp til hjemme på<br />
gården. Mange af dem, der var ude<br />
at tjene, fortæller <strong>om</strong>, hvordan de<br />
savnede deres forældre under tjenesteopholdet<br />
og løb hele vejen hjem på<br />
deres fridag.<br />
Skolen anses i dag for at være barnets<br />
arbejdsplads, men sådan var<br />
L.A. Ring: Gåsevogtere<br />
ved gadekæret i landsbyen<br />
Ring, 1886. Randers<br />
Kunstmuseum. Gæssene<br />
søger roligt efter føde, så<br />
drengene kan tage et hvil.
Spørgsmål<br />
til eleverne:<br />
Hvor mange i din<br />
klasse ville arbejde,<br />
hvis 1/3 passede gæs?<br />
Hvilken type arbejde<br />
laver børn i dag?<br />
Hvor gammel skal<br />
man være ifølge loven,<br />
for at have et fritidsarbejde<br />
i Danmark?<br />
Hvordan er det for<br />
eksempel i Indien?<br />
Hvad sker der hvis et<br />
barn ikke k<strong>om</strong>mer i<br />
skole i dag?<br />
det ikke tidligere. Man var heldigt,<br />
hvis ens husbond tillod, at man gik i<br />
skole. Mange børn arbejdede nemlig<br />
på gårde, hvor husbonden syntes, at<br />
skolen var unødvendig, og i øvrigt<br />
skulle man arbejde for den kost, man<br />
fik. Børn på landet var ikke beskyttet<br />
af nogen lov <strong>om</strong> arbejdstider og<br />
skolegang, s<strong>om</strong> bybørn var. Godt nok<br />
var der en skolek<strong>om</strong>mission, s<strong>om</strong><br />
kunne idømme bøder, hvis man holdt<br />
sine tjenestebørn fra skolen, men tit<br />
var det bare andre bønder, der sad i<br />
skolek<strong>om</strong>missionen, og de kunne godt<br />
forstå, hvorfor man hellere ville have,<br />
at børnene skulle arbejde end i skole.<br />
Ens egne forældre kunne nu også være<br />
imod, at man gik i skole.<br />
Børnene, der k<strong>om</strong> ud at tjene, blev tit<br />
sat til at vogte gæs. Man mente nemlig<br />
ikke, at der skulle så mange kræfter til<br />
det, men <strong>gåsen</strong> er stor og ofte aggressiv,<br />
så det har ikke været sjovt.<br />
Først vogtede jeg gæs, siden svin og<br />
til sidst kreaturer, men gæssene var de<br />
værste, for de fløj fra mig, fortæller en<br />
mand født i 1881.<br />
Voksne kunne også vogte<br />
gæs. Kvinden på billedet er<br />
Leise Ols. Ca. 1905. Dragør<br />
Arkiv.<br />
Det blev nu ikke kun brugt gåsepiger<br />
og –drenge til at vogte gæssene. Man<br />
kunne også være gåseenke. Det var<br />
ældre kvinder, oftest enker, der levede<br />
af at have et lille gåsehold. Måske<br />
boede de på aftægt hos deres søn eller<br />
datter og havde gæssene for at kunne<br />
bidrage til husholdningen, eller de<br />
boede alene og levede simpelthen af<br />
pengene fra gæssene. I Dragør var der<br />
mange enker efter sømænd, der var<br />
<strong>om</strong>k<strong>om</strong>met på havet, og de levede<br />
netop ofte af at have gæs.<br />
Gåsevogtere på torv i<br />
Dragør. Dragør Arkiv.
Gåsen s<strong>om</strong> brudens<br />
ledsager<br />
Selvfølgelig k<strong>om</strong> <strong>gåsen</strong> ikke helt<br />
bogstaveligt med til bryllup, men den<br />
spillede alligevel en rolle i forbindelse<br />
med brylluppet. En gåsedunsdyne var<br />
det absolut fineste og mest kostbare,<br />
en brud kunne få med fra sit barnd<strong>om</strong>shjem.<br />
Der blev samlet ind i flere år<br />
for at have nok dun til dyner og puder<br />
til en brud.<br />
Ud fra de gamle eventyr kan man<br />
ofte se, hvilke emner der tidligere<br />
var betydningsfulde. I eventyret <strong>om</strong><br />
Prinsessen på ærten stabler dronningen<br />
en bunke af 20 edderdunsdyner<br />
ovenpå ærten for at teste, <strong>om</strong> det nu<br />
er en rigtig prinsesse., der er k<strong>om</strong>met<br />
forbi. Dronningen bruger godt nok edderdunsdyner,<br />
men de er endnu finere<br />
end gåsedunsdyner. Det, at kongen har<br />
så mange dyner, viser, at han er meget<br />
rig.<br />
Almindelige mennesker stablede ikke<br />
dyner op for at sove på dem, men at<br />
have en hel bunke dyner betød rigd<strong>om</strong><br />
helt op i 1900-tallet.<br />
Jo flere dyner man havde, jo rigere var<br />
man, og derfor viste man gerne alle<br />
sine dyner frem. Dynerne kunne for<br />
eksempel ligge stablet på gæstesengen<br />
i øverstuen, det var en slags<br />
”praleseng”, hvor gårdmandskonen<br />
kunne prale med alle sine dyner.<br />
I dag får de fleste brudepar en masse<br />
ting til hjemmet af gæsterne ved festen,<br />
men sådan var det ikke tidligere.<br />
Op til 1940’erne og 1950’erne var<br />
det normalt, at pigen igennem sit liv<br />
samlede brudeudstyr. På den måde var<br />
brudeudstyret parat, når hun blev gift,<br />
og hun og hendes mand skulle ikke<br />
starte helt på bar bund. Udstyret bestod<br />
af dyner, puder, linned, duge og potter<br />
og pander, s<strong>om</strong> kunne holde hele<br />
livet. Nogle af tingene kunne bruden<br />
selv have lavet. For eksempel kunne<br />
hun selv have været med til at plukke<br />
dunene til dyner og puder og selv have<br />
broderet på linned og duge. Hun kunne<br />
også have syet brudg<strong>om</strong>mens skjorte.<br />
Fordi alt skulle fremstilles i hånden,<br />
var det nødvendigt at være i god tid, så<br />
man ingenting manglede, når brylluppet<br />
blev aktuelt.<br />
Efterhånden s<strong>om</strong> man fik råd til at<br />
købe færdigproducerede varer, erstattede<br />
de det hjemmelavede udstyr, men<br />
langt op i tiden fik piger stadig udstyr<br />
med sig, når de blev gift.<br />
Brudeudstyr anno 1953<br />
Bente, der er født i 1933 på <strong>Greve</strong>gård,<br />
fortæller, at da hun blev gift i 1953 fik<br />
hun lavet 2 dyner, 2 puder og en langpude<br />
hos Schmeltz i Roskilde. Familien<br />
brugte normalt Herman Jensens<br />
fjerrenseri i Tåstrup, men Schmeltz var<br />
finere. De havde selv gæs og kunne<br />
derfor k<strong>om</strong>me med egne dun til at<br />
stoppe sengetøjet med.<br />
Schmeltz Væveriudsalg i Roskilde,<br />
hvor Bente fra <strong>Greve</strong>gård<br />
og Else Hedebo købte udstyr til<br />
deres bryllupper. Roskilde Arkiv<br />
Spørgsmål<br />
til eleverne:<br />
Hvor mange gæs<br />
skulle bruges, hvis det<br />
var 20 gåsedunsdyner<br />
prinsessen skulle have<br />
ligget på?<br />
Bryllupsfoto af Bente fra<br />
<strong>Greve</strong>gård, s<strong>om</strong> i 1963<br />
blev gift med Gunnar.<br />
<strong>Greve</strong> <strong>Museum</strong>.
0<br />
Regning på bryllupsudstyr købt ved<br />
Schmeltz Væveri udsalg i Roskilde,<br />
1935. <strong>Greve</strong> <strong>Museum</strong>. Der blev bl.a.<br />
købt 2 kanaldyner og 5 kg dun, 2<br />
hovedpuder og 1,4 kg. dun, 2 underdyner<br />
og 5 kg andefjer.
Peters jul<br />
– borgerskabets jul<br />
Jeg glæder mig i denne tid;<br />
Nu falder julesneen hvid,<br />
så ved jeg julen k<strong>om</strong>mer.<br />
Peters Jul udk<strong>om</strong> første gang i 1866.<br />
Den blev hurtigt et idealbillede på,<br />
hvordan en rigtig dansk jul skulle<br />
holdes og er det stadigvæk. Men ikke<br />
alle holdt jul s<strong>om</strong> i Peters Jul. Peters<br />
Jul er et eksempel på, hvordan borgerskabet<br />
ville holde jul. Det vil sige<br />
julen, s<strong>om</strong> den blev holdt af velstillede<br />
byboere i for eksempel København<br />
eller Køge. Det er deres jul, der efterhånden<br />
bredte sig til resten af samfundet.<br />
Med risengrød begynder vi<br />
– husk på, der er en mandel i ! –<br />
Og så gås vi skal have.<br />
I <strong>gåsen</strong>s ryg et flag skal stå,<br />
og den har små manchetter på<br />
og grankrans <strong>om</strong> sin mave.<br />
Når Far skær hul på <strong>gåsen</strong> så<br />
han løfter mig, jeg kigge må<br />
til sveskerne derinde.<br />
Vi trækker ”gåsekrog” for spøg,<br />
og tænk, en stor klat syltetøj<br />
jeg får, hvis jeg kan vinde.<br />
Så får vi vin i vore glas,<br />
og Mor hun henter juleknas<br />
og godter til at spise.<br />
Og <strong>gåsen</strong>s skål vi drikke vil<br />
og Far han synger nok dertil<br />
en mors<strong>om</strong> julevise.<br />
I Peters Jul får de gåsesteg. I dag spiser<br />
de fleste andesteg eller flæskesteg<br />
juleaften, men højtider og traditioner<br />
hører sammen, og at servere noget<br />
uregelmenteret juleaften går ikke. De<br />
enkelte familier kan diskutere, <strong>om</strong><br />
det skal være gås, kalkun, and eller<br />
flæskesteg, men at servere strudsebøf<br />
eller oksesteg juleaften går bare ikke.<br />
Forklaringen på, at vi spiser fjerkræ<br />
eller svinekød til jul, er, at oksen helt<br />
op i det 20. århundrede var for kostbar<br />
at spise. Dels var den nødvendig<br />
s<strong>om</strong> trækdyr, og dels skal en ko spise<br />
enormt meget for at vokse sig stor. En<br />
gris eller en gås kan leve af græs <strong>om</strong><br />
s<strong>om</strong>meren og gå og rode efter foder på<br />
møddingen <strong>om</strong> vinteren, mens en ko er<br />
nødt til at have masser af hø og halm.<br />
Man havde simpelthen ikke foderressourcer<br />
til at opdrætte nok kvæg til<br />
også at spise dem.<br />
I 1800-tallet var det mest i byerne,<br />
man spiste gåsesteg, og så måske<br />
hos præsten og godsejeren på landet.<br />
Almindelige bønder spiste i stedet<br />
flæsk eller andet svinekød, ost, rødbeder<br />
og sennep, risengrød, suppe, sylte,<br />
sigtebrød, rugkringler, julekage og<br />
pebernødder. Fiskerne fra Karlslunde<br />
Strand fortæller, at de til jul spiste<br />
klipfisk og grød <strong>om</strong>kring år 1900. Hvis<br />
man endeligt selv spiste gåsekød på<br />
landet, var det blevet nedsaltet eller<br />
røget og brugt s<strong>om</strong> fint pålæg.<br />
I dag kan alle genkende julen i Peters<br />
Jul, men Peters Jul er meget anderledes<br />
fra hvordan man på landet holdt<br />
jul i 1866, hvor bogen blev skrevet.<br />
Gåsesteg fra Peters Jul,<br />
udgaven fra 1870. Den<br />
gamle By i Århus.
Spørgsmål<br />
til eleverne:<br />
Holder du jul?<br />
Fejrer din familie jul<br />
liges<strong>om</strong> i Peters Jul?<br />
Hvilke højtider fejrer<br />
du, hvis du ikke holder<br />
jul?<br />
Hvilke ændringer i<br />
landbruget har gjort,<br />
at vi nu har råd til at<br />
opdrætte kødkvæg?<br />
Jul på <strong>Greve</strong>gaard<br />
Bente fra <strong>Greve</strong>gaard fik i sin barnd<strong>om</strong><br />
i 1930’erne og 1940’erne andesteg til<br />
jul, mens gåsestegen blev spist nytårsaften.<br />
Begge dage fik de kartofler,<br />
sovs og syltetøj. Bentes far kunne ikke<br />
lide ris à la mande, så i stedet fik de<br />
citronfr<strong>om</strong>age juleaften.<br />
Familien på <strong>Greve</strong>gaard<br />
holder jul, 1955. Landet.<br />
Landboliv hjemme og<br />
ude.<br />
Gåsehold helt op i 1950’erne<br />
En kvinde fra <strong>Greve</strong> fortæller <strong>om</strong> sin<br />
barnd<strong>om</strong> i 1930’erne og 1940’erne, at<br />
de altid havde ænder og gæs på gården<br />
på <strong>Greve</strong> Main, hvor hun voksede op.<br />
På den måde kunne familien få lidt<br />
ekstra penge og især under 2. verdenskrig<br />
manglede der noget festligt, så
gåse- og andesteg til jul var kærk<strong>om</strong>ment.<br />
Familien fik s<strong>om</strong> regel 12-15<br />
gæslinger, og til jul blev de solgt fra<br />
Grønttorvet på Israels Plads i København.<br />
Familien beholdt kun et par<br />
stykker til næste års æggeforsyning<br />
og så selvfølgelig en til egen julesteg.<br />
Det var helt normalt, at man på denne<br />
Gåsen i moderne tid<br />
– industri, men stadig kvindearbejde<br />
I løbet af 1900-tallet ændrede det<br />
danske samfund sig kraftigt. Danmark<br />
blev rigere, og der blev overskud til at<br />
udvikle landbruget. Man gik fra håndkraft<br />
til maskinkraft, og de produktionsmåder,<br />
der ellers havde været brugt<br />
i de sidste hundreder af år, ændrede<br />
sig. I takt med industrialiseringen<br />
ændredes også gåseholdet. Med tidens<br />
krav <strong>om</strong> effektivisering kunne det ikke<br />
længere betale sig at hjemmeslagte<br />
fjerkræet og med andelsbevægelsen<br />
så også andelsfjerkræslagterier dagens<br />
lys. De sjællandske bønder havde<br />
længe ønsket sig at starte et fjerkræslagteri<br />
på Sjælland, og i 1932 blev<br />
Ringsted Fjerkræslagteri en realitet.<br />
måde supplerede sin indk<strong>om</strong>st langt<br />
op i tiden. Især gartnerne og husmandsstederne<br />
på <strong>Greve</strong> Main havde<br />
mange gæs. Gartnerne solgte ofte den<br />
førnævnte families gæs på Grønttorvet.<br />
De skulle alligevel ind og sælge deres<br />
egne varer.<br />
Ikke kun lokale Ringsted-bønder var<br />
med til at oprette slagteriet. Der var<br />
bønder fra hele Sjælland og også fra<br />
<strong>Greve</strong>. Mellem 10 og 15 bønder fra<br />
egnen <strong>om</strong>kring <strong>Greve</strong> var med, og de<br />
fleste k<strong>om</strong> fra Karlslunde. Beboerne på<br />
<strong>Greve</strong>-egnen var altså ikke kun lokalt<br />
orienterede, men forstod at udnytte de<br />
muligheder, de fik.<br />
I 1933 åbnede Ringsted Fjerkræslagteri,<br />
og det blev hurtigt en kvindearbejdsplads.<br />
Ringsted og <strong>om</strong>egn blev<br />
støvsuget for ledige kvindehænder. På<br />
den måde blev arbejdet, med <strong>gåsen</strong><br />
ved at være kvindens d<strong>om</strong>æne, selv<strong>om</strong><br />
arbejdet rykkede ud af hjemmet.<br />
Gæssene ank<strong>om</strong>mer<br />
til Ringsted<br />
Fjerkræslagteri.<br />
Udateret. Ringsted<br />
<strong>Museum</strong> og Arkiv.
Ringsted Andelsfjerkræslagteri 1935<br />
og ca. 1980. Her kan man se forskellen<br />
mellem den første industrialisering<br />
af gåsehold og den senere. På billedet<br />
fra 1935 sidder plukkekonerne på<br />
rad og række og plukker. De sidder<br />
næsten s<strong>om</strong> de ville have gjort, hvis de<br />
plukkede hjemme i stalden. På det andet<br />
hænger <strong>gåsen</strong> i et transportbånd,<br />
så man hurtigt kan k<strong>om</strong>me videre<br />
til den næste. Ringsted <strong>Museum</strong> og<br />
Arkiv.
Ikke nok med at industrialiseringen<br />
betød nye arbejdsformer. Den medførte<br />
også nye spisevaner. Tidligere<br />
havde næsten alt mad været sæsonbetonet,<br />
men i løbet af 1950’erne begyndte<br />
der at k<strong>om</strong>me dybfrysere ud til<br />
købmændene på landet og i byerne. En<br />
dybfryser i hjemmet var stadig for dyr,<br />
men hos købmanden kunne man købe<br />
frossent, grydeklart fjerkræ fra for eksempel<br />
Ringsted Fjerkræslagteri. Det<br />
betød, at ænder og gæs ikke længere<br />
behøvede at være julemad men kunne<br />
spises hele året. Også kylling gik fra at<br />
være s<strong>om</strong>mermad til at kunne fås hele<br />
året.<br />
Med til fjerkræindustrien hører også<br />
dun- og dyneproducenter. Med dem<br />
behøvede man nemlig ikke længere<br />
selv at holde gæs for at få de eftertragtede<br />
dun. Overgangen fra hjemmelavede<br />
olmerdugsdyner til nutidens<br />
kanaldyner var dog lang. Mellem<br />
egenproduktion og storindustri k<strong>om</strong><br />
dunrenserier frem. Det var renserier<br />
med speciale i dun og fjer, hvor man<br />
kunne man få renset egne dun og<br />
få dem fyldt i dyner eller tage dem<br />
med hjem og selv lave dynerne. Man<br />
kunne købe færdiglavede dyner og<br />
man kunne endda få renset dunene i<br />
sine gamle dyner og eventuelt få lavet<br />
et nyt vår. På den måde genbrugte<br />
man dunene og slap for at købe en ny<br />
dyne. Dunene blev renset ved hjælp<br />
af varme, men nu havde man en stor<br />
maskine til arbejdet i stedet for at<br />
skulle bruge gruekedlen eller ovnen<br />
s<strong>om</strong> tidligere. I <strong>Greve</strong> kunne man for<br />
eksempel bruge fjerrenseriet i Køge,<br />
der eksisterede fra 1920’erne og frem<br />
til 1986, hvor den sidste ejer lukkede<br />
det. I <strong>Greve</strong> lå der et almindeligt<br />
renseri på Strandvejen, men ejeren<br />
tog dyner ind og sendte dem til Køge,<br />
så en del <strong>Greve</strong>-dyner er nok blevet<br />
renset i Køge. Ellers kunne man bruge<br />
fjerrenserierne i Tåstrup, Ringsted eller<br />
København.<br />
Bagsiden af regning på bryllupsudstyr købt ved Schmeltz Væveri udsalg<br />
i Roskilde, 1935. <strong>Greve</strong> <strong>Museum</strong>. Se forsiden på side 20.<br />
Spørgsmål<br />
til eleverne:<br />
Arbejder din mor ude<br />
eller hjemme? Og hvad<br />
med din bedstemor og<br />
oldemor?
Gæssene bliver drevet<br />
gennem Algade i Roskilde<br />
på vej til slagteriet.<br />
Udateret. Roskilde Arkiv.<br />
Går gæs i gåsegang?<br />
– <strong>gåsen</strong> i naturen<br />
Den danske gås nedstammer fra<br />
grå<strong>gåsen</strong>. Egentligt findes der ikke en<br />
særlig dansk gåserace, da f.eks. både<br />
den tyske og svenske tamgås er magen<br />
til danske. De nedstammer også alle<br />
sammen fra grå<strong>gåsen</strong>.<br />
Grå<strong>gåsen</strong> er ikke den eneste vildgås.<br />
Faktisk findes der i Nordeuropa mindst<br />
8 forskellige racer udover grå<strong>gåsen</strong>.<br />
Nogle er selv k<strong>om</strong>met hertil, men andre,<br />
s<strong>om</strong> f.eks. canada<strong>gåsen</strong>, er blevet<br />
sat ud i naturen.<br />
Gæssene er lette at kende fra hinanden.<br />
F.eks. har knorte<strong>gåsen</strong> en tydelig hvid<br />
ring <strong>om</strong> halsen, og bram<strong>gåsen</strong> har sorthvide<br />
tegninger over hele kroppen. Der<br />
er stor størrelsesforskel på de forskellige<br />
gåseracer. Knorte<strong>gåsen</strong> og den<br />
rødhalsede gås vejer ikke ret meget<br />
mere end 1 kg og canada<strong>gåsen</strong> når let<br />
op på 4 kg. Grå<strong>gåsen</strong> hører til en af<br />
de store med sine 3,5 kg, og samtidig<br />
er det den mest udbredte i Danmark<br />
og resten af Nordeuropa. I september<br />
2004 talte man mere end 30.000<br />
rastende grågæs i Danmark. Det vil<br />
sige, at mere end 30.000 holdt pause i<br />
Danmark under trækket fra deres s<strong>om</strong>merhjem<br />
i Nordeuropa til deres vinterhjem<br />
i Sydeuropa. Man regner dog<br />
med, at kun ca. 3500 par yngler her i<br />
Danmark.<br />
Gåsepar holder sammen hele livet,<br />
og de er fælles <strong>om</strong> yngelplejen. Mens<br />
hunnen ruger de ca. 5 æg ud, bliver<br />
hannen i nærheden og jager eventuelle<br />
fjender væk ved at hvæse, baske<br />
med vingerne og måske endda bide,<br />
hvis den føler sig meget truet. Det er
i øvrigt samme adfærd, man ser hos<br />
tam<strong>gåsen</strong>, hvis man k<strong>om</strong>mer for tæt<br />
på.<br />
S<strong>om</strong> nævnt er der hvert år rigtig mange<br />
gæs, der er i Danmark i en periode. De<br />
har bestemte steder, de vender tilbage<br />
til, hvor de kan være i fred, mens de<br />
fælder. Grå<strong>gåsen</strong> skifter nemlig svingfjer<br />
hvert efterår, og mens de venter<br />
på, at de nye vokser ud, kan de ikke<br />
flyve. Deres eneste flugtmulighed er at<br />
løbe væk, hvis der k<strong>om</strong>mer et rovdyr.<br />
Man kan faktisk se, at musklerne på<br />
<strong>gåsen</strong>s krop ændrer sig under fældningen.<br />
Brystmusklerne, s<strong>om</strong> <strong>gåsen</strong><br />
bruger, når den flyver, bliver mindre,<br />
mens lårmusklerne bliver større s<strong>om</strong><br />
følge af løberiet på marken.<br />
Om efteråret kan gæssene være heldige,<br />
at der ligger spildkorn, hvis de<br />
holder rest på en mark. Ellers spiser de<br />
græs og kløver liges<strong>om</strong> resten af året.<br />
Gåsen er et flokdyr, der helst vil holde<br />
sig i nærheden af andre gæs. På den<br />
måde er der flere til at holde øje med<br />
farerne, og så er den mest tryg. Men<br />
selv<strong>om</strong> den er et flokdyr, går <strong>gåsen</strong><br />
altså ikke i gåsegang – i hvert fald<br />
ikke bevidst. S<strong>om</strong> flere af billederne i<br />
materialet viser, går de for det meste i<br />
en stor klump<br />
S<strong>om</strong> nævnt nedstammer tam<strong>gåsen</strong> fra<br />
grå<strong>gåsen</strong>, men den tamme er større og<br />
har mere fedt på kroppen. Det er ikke<br />
til at sige, hvornår <strong>gåsen</strong> blev tam,<br />
men det har været en lang proces.<br />
N.P. Mols: Efterårstræk,<br />
1895. Den Hirschsprungske<br />
Samling.<br />
Maleriet viser vildgæssene,<br />
der flyver sydpå. Imens står<br />
tamgæssene bundet på<br />
jorden og ville gerne flyve<br />
med. Hvilken symbolik er<br />
der i maleriet?
FAKTA<br />
Nordeuropæiske<br />
gåseracer:<br />
Grågås<br />
Blisgås<br />
Bramgås<br />
Dværggås<br />
Canadagås<br />
Knortegås<br />
Kortnæbbet gås<br />
Rødhalset gås<br />
Snegås<br />
Sædgås<br />
Forskellige gåseracer<br />
Forskellige gåseracer tegnet i 1850’erne af Niels Kjærbølling.<br />
Øverst: Snegås og blisgås. Midt: Bramgås. Nederst:<br />
Sædgås og blisgås. Det kongelige Bibliotek.
Forskellige gåseracer tegnet i 1850’erne af Niels Kjærbølling.<br />
Øverst: Speilgås (rødhalset gås), Midt: Knortegås.<br />
Nederst: Blisgås og dværggås. Det kongelige<br />
Bibliotek.<br />
FAKTA<br />
Ved vikingeborgen Trelleborg er<br />
der fundet knogler fra tamgæs, så<br />
der har i hvert fald været d<strong>om</strong>esticerede<br />
gæs de sidste 1000 år.<br />
D<strong>om</strong>esticering er en meget lang<br />
proces og betyder, at dyret går<br />
fra at være et vildt dyr i naturen<br />
til at blive husdyr. For eksempel<br />
er ulven blevet d<strong>om</strong>esticeret til<br />
en hund og vildhesten er blevet<br />
d<strong>om</strong>esticeret til en hest. Husdyr er<br />
blevet gjort tamme for, at mennesket<br />
har kunnet drage nytte af dem,<br />
og <strong>gåsen</strong>s vigtighed i det gamle<br />
landbosamfund kan der ikke stilles<br />
spørgsmålstegn ved. Dens anvendelsesmuligheder<br />
er nærmest<br />
ubegrænsede s<strong>om</strong> dette materiale<br />
viser.
0<br />
Tegning med bram<strong>gåsen</strong>. En sjov historie er, at man ikke altid<br />
har regnet bram<strong>gåsen</strong> for en fugl. I det 13. og 14. århundrede<br />
mente man, at den var et skaldyr. S<strong>om</strong> katolik måtte man nemlig<br />
ikke spise andet end fisk og skaldyr i fasten, men hvis nu<br />
bram<strong>gåsen</strong> var et skaldyr, kunne man få lidt afveksling.
Litteratur og kilder<br />
Kilder, erindringer og interview fra <strong>Greve</strong> <strong>Museum</strong>, Dansk<br />
Folkemindesamling, Nationalmuseets Etnologiske Undersøgelser<br />
og Dragør Lokalarkiv.<br />
Andersen, H.C.: Eventyr og historier. Sesam 1993.<br />
Brødrene Grimms samlede eventyr.<br />
Brøndegaard, V.J.: Folk og fæ 2. Rosenkilde og Bagger 1992.<br />
Bøtter-Jensen, Anette m.fl.: Opvæksterindringer – antologi <strong>om</strong><br />
ændringer i børn og unges vilkår på landet 1860-1920.<br />
Christophersen, Marie: Fra Hedeboegnen. Flensteds Boghandel<br />
1923.<br />
Dehn, Erik: Født til grød eller gås. Gyldendal Uddannelse<br />
2004.<br />
Hansen, Anette Eklund (red.): Børnearbejde – en antologi <strong>om</strong><br />
1900-tallets børn og arbejde. Arbejdermuseet og Arbejderbevægelsens<br />
Bibliotek og Arkiv 2005.<br />
Knudsen, Anne: Kyllinger, kyllinger, gæs og høns. I Weekendavisen<br />
29. december 2000.<br />
Krohn: Johan: Peters Jul. Gyldendal 1992.<br />
Olsen, Søren: Gæs. I Kaskelot ps, nr. 4 1998.<br />
Rasmussen, Holger: Hvad <strong>gåsen</strong> kan bruges til. I: Arv og Eje,<br />
1974.<br />
Skovgaard, Mette: S<strong>om</strong> man reder. Nationalmuseet 1983.<br />
Thaarup, Sørine: Kogebog for Land- og Byhuusholdninger.<br />
1868.<br />
FAKTA<br />
Udtrykket ”dum s<strong>om</strong><br />
en gås” bruges nogen<br />
gange <strong>om</strong> en uintelligent<br />
person, men<br />
faktisk er <strong>gåsen</strong> ikke så<br />
dum endda.<br />
I Utterslev Mose<br />
ved København er<br />
vildgæssene så menneskevante,<br />
at man<br />
kan k<strong>om</strong>me helt tæt<br />
på dem. Gæssene ved,<br />
at der ikke sker dem<br />
noget her, fordi jagt<br />
er forbudt i mosen<br />
og når jagten går ind<br />
1. september, vender<br />
mange gæs tilbage til<br />
Utterslev Mose for at<br />
være i sikkerhed.
GREVE MUSEUM<br />
N.P. Mols: Efterårstræk,<br />
1895. Den Hirschsprungske<br />
Samling.