Den Illoyale gesandt i Moskva - Historie-nu.dk
Den Illoyale gesandt i Moskva - Historie-nu.dk
Den Illoyale gesandt i Moskva - Historie-nu.dk
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
www.historie-<strong>nu</strong>.<strong>dk</strong> - side 4<br />
nemlig den 17. ja<strong>nu</strong>ar, den 16. maj, samt den 14. og 26. september. <strong>Den</strong><br />
samtale, der angiveligt danner rammen om Døssings referat, fandt altså<br />
aldrig sted. <strong>Den</strong> frustrerede <strong>gesandt</strong> fabrikerede med andre ord referatet,<br />
som derfor i allerhøjeste grad var udtryk for hans egne ønsker. Det skal<br />
fremhæves, at Døssing med sit falske referat søgte at få en af Frihedsrådet<br />
dannet regering med stærk kommunistisk indflydelse. Gesandten, der ikke<br />
havde været i stand til at overbevise Alfred Jensen – og dermed DKP – om,<br />
at kommunisterne skulle afvise at samarbejde med de gamle politikere,<br />
forsøgte <strong>nu</strong> at nå sit mål ved hjælp af et falsk referat. Også denne anstrengelse<br />
var imidlertid forgæves, som vi skal se i næste afsnit.<br />
I begyndelsen af maj 1945 blev befrielsesregeringen dannet<br />
af repræsentanter for Frihedsrådet og politikerne. Døssing modtog den 10.<br />
maj et telegram fra den nye udenrigsminister, Christmas Møller, der bad<br />
Døssing betragte sig som officiel dansk repræsentant i Sovjetunionen. Omvendt<br />
så regeringen gerne en repræsentant for Sovjetunionen i København,<br />
fortsatte Møller. Det nagede i høj grad Døssing, at han ikke længere repræsenterede<br />
Frihedrådet, som jo <strong>nu</strong> var en del af regeringen i København.<br />
Døssing mente, at <strong>Moskva</strong> som minimum burde forlange en officiel, offentlig<br />
dansk fordømmelse af bruddet i 1941 som betingelse for at genoptage<br />
forbindelsen. Mikhail Vetrov, der var afdelingschef i NKID, støttede overfor<br />
Dekanozov Døssings krav om en dansk fordømmelse af bruddet i 1941.<br />
Døssing forsøgte altså at forhindre eller i det mindste at forsinke en sovjetisk<br />
anerkendelse af den koalitionsregering mellem Frihedsrådet og de<br />
gamle politikere, han opfattede som et nederlag for modstandsbevægelsen,<br />
en handling der havde været utænkelig for en professionel diplomat. Derudover<br />
kan det konstateres, at Døssings handling i høj grad var udtryk for<br />
illoyalitet overfor det Frihedsråd, der havde udsendt ham, og <strong>nu</strong> var en del<br />
af befrielsesregeringen. Dekanozov havde imidlertid indset, at tiden var<br />
løbet fra den konfrontationslinie, hvis fremmeste fortaler var Døssing. <strong>Den</strong><br />
16. maj fik Døssing overrakt en note, i hvilken <strong>Moskva</strong> accepterede det<br />
danske forslag om at udveksle <strong>gesandt</strong>er. Noten indeholdt ingen krav om<br />
en dansk fordømmelse af bruddet i 1941, hvorfor Døssing måtte indse, at<br />
løbet var kørt for hans bestræbelser for at få <strong>Moskva</strong> til at stille en sådan<br />
betingelse.<br />
De danske kommunister fra Tyskland<br />
<strong>Den</strong> røde Hærs sejrrige felttog gennem Polen og Tyskland i foråret 1945<br />
kulminerede ved slutningen af april, da sovjetiske tropper indtog Rigsdagsbygningen<br />
og Rigskancelliet i den sønderbombede tyske hovedstad. Ero-