Flora og vegetation på Tofte-ejendommen - Aage V. Jensens Fonde
Flora og vegetation på Tofte-ejendommen - Aage V. Jensens Fonde
Flora og vegetation på Tofte-ejendommen - Aage V. Jensens Fonde
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Indledning<br />
<strong>Tofte</strong> Skov <strong>og</strong> Mose har været lukket for offentligheden<br />
fra før år 1895 (Petersen 1896), <strong>og</strong> der<br />
er derfor kun få botanikere, der har haft lejlighed<br />
til at besøge disse enestående områder, som<br />
ud fra flere forskellige kriterier hører til Danmarks<br />
bedste botaniske lokaliteter. Selvom <strong>ejendommen</strong>s<br />
randarealer <strong>og</strong> kystzonen har været<br />
tilgængelige, findes der <strong>og</strong>så kun få oplysninger<br />
om disse.<br />
Med undtagelse af selve højmosefladen har det<br />
meste af området ud fra en botanisk betragtning<br />
derfor været et af ”de hvide” områder <strong>på</strong><br />
landkortet. Det meste af dette kapitel er således<br />
nyt stof baseret <strong>på</strong> forfatterens undersøgelser i<br />
2003-2009. Områdets botaniske kvaliteter har<br />
d<strong>og</strong> været kendt gennem årtier af forvalterparret<br />
Birgit <strong>og</strong> Peter Knudsen, som har været meget<br />
engagerede i at værne om n<strong>og</strong>le af de lokale<br />
specialiteter, som kongebregne, guldblomme,<br />
klokke-ensian, månerude, kær-fnokurt, engblomme<br />
<strong>og</strong> flere arter af ulvefod <strong>og</strong> orkideer.<br />
De har været til stor hjælp bl.a. med oplysninger<br />
om tidligere fundne arter <strong>og</strong> voksesteder for<br />
sjældenheder.<br />
154<br />
<strong>Flora</strong> <strong>og</strong> <strong>vegetation</strong> <strong>på</strong> <strong>Tofte</strong>-<strong>ejendommen</strong><br />
Af Erik Buchwald, Dansk Botanisk Forening<br />
Størstedelen af området præges af, at vildtet<br />
opretholdes med en artssammensætning <strong>og</strong> bestandstæthed,<br />
som efter alt at dømme er tættere<br />
<strong>på</strong> fortidens urskove end n<strong>og</strong>et andet sted i Danmark.<br />
Der forekommer bl.a. som følge af vildsvinenes<br />
<strong>på</strong>virkninger <strong>og</strong> den meget naturvenlige<br />
drift gennem mange årtier en usædvanligt<br />
rig <strong>og</strong> sjælden flora med over 650 registrerede<br />
arter (side 350 - 359). Fx trives den i rødlisten<br />
akut truede småfrugtet vandstjerne i talrige store<br />
bestande, mens arten er stort set forsvundet fra<br />
resten af Danmark. Det er tydeligt, at vildsvinenes<br />
oproden af jordbunden er til stor gavn for<br />
denne <strong>og</strong> en række andre arter i området.<br />
Botanisk historie<br />
Sammenstillinger om flora <strong>og</strong> naturtyper i <strong>Tofte</strong><br />
området findes i Skov- <strong>og</strong> Naturstyrelsen (1992)<br />
<strong>og</strong> Petersen (2004). Disses referencer vedrørende<br />
<strong>Tofte</strong>området er gennemgået <strong>og</strong> suppleret med<br />
bl.a. upubliceret materiale fra Birgit <strong>og</strong> Peter<br />
Knudsen, fra Nordjyllands Amt <strong>og</strong> fra Botanisk<br />
Museums TBU-arkiv <strong>og</strong> Dansk Herbarium.<br />
Årstal for første registrerede fund af hver art angives<br />
i floralisten.
Fig. 1 Forfatteren i gang med undersøgelse af floraen i <strong>Tofte</strong> Vesterskov. 18. maj 2007.<br />
Foto Hanne Schüssler.<br />
Fra tidlig tid har <strong>vegetation</strong>en i Lille Vildmose<br />
<strong>på</strong>kaldt sig interesse, idet Japetus Steenstrup i<br />
1842 beskrev dele af mosen, mens O.G. Petersen<br />
i 1896 gav en mere udtømmende beskrivelse<br />
baseret <strong>på</strong> ekskursioner gennem flere år.<br />
Japetus Steenstrups beskrivelse fra 1842<br />
I 1837 vandt Steenstrup førstepris for en opgave<br />
stillet af Videnskabernes Selskab, om hvorvidt<br />
nåletræer var naturligt forekommende i<br />
Danmark eller ej, belyst ud fra fund i de dengang<br />
mange aktive tørvegrave i Danmarks moser.<br />
I den forbindelse besøgte han mange moser i<br />
Danmark <strong>og</strong> giver spredt i afhandlingen forskellige<br />
botaniske oplysninger om Lille Vildmose,<br />
som jeg her <strong>og</strong> i floralisten gengiver samlet.<br />
Ud fra sine besøg <strong>på</strong> Store <strong>og</strong> Lille Vildmose<br />
beskriver Steenstrup højmoserne: ”I Lyngmoserne<br />
er det kun én Mosart, som udvikler sig<br />
<strong>og</strong> saaatsige danner den hele Mose, det er en<br />
155
Fig. 2 Stor knopurt med metalvinge <strong>og</strong> sortåret hvidvinge. Svag helårsgræsning uden gødskning <strong>og</strong> sprøjtning har<br />
gjort <strong>Tofte</strong> til et paradis for blomster <strong>og</strong> sommerfugle. <strong>Tofte</strong> Bakke. 29. juni 2006. Foto Erik Buchwald.<br />
Sphagnumart. Sphagnum<strong>vegetation</strong>ens Overgang<br />
til det tætte, mörke Lyngtæppe gaaer<br />
stedse for sig paa den bestemteste Maade; först<br />
indfinde sig Hvidskjænen (Rhynchospora alba)<br />
[Hvid Næbfrø], Dyndstaren (Carex limosa)<br />
<strong>og</strong> Andromeda (Andromeda poliifolia) [Rosmarinlyng]<br />
paa de halv- eller heelt-udgangne<br />
Sphagnumpletter, derpaa komer Mosesiven<br />
156<br />
(Limnochloa cæspitosa) [Tuek<strong>og</strong>leaks], Kjærulden<br />
(Eriophorum angustifolium) [Smalbladet<br />
kæruld] <strong>og</strong> Tranebærbusken (Oxycoccos<br />
vulgaris), <strong>og</strong> disse aflöses först langt senere af<br />
Moselyngen (Erica tetralix) [Klokkelyng], der<br />
tilsidst fortrænges af den indtrædende större<br />
Törhed <strong>og</strong> den stærkere Hedelyng (Calluna<br />
vulgaris).”
Den ret fremtrædende omtale af dynd-star tyder<br />
<strong>på</strong>, at den art var mere udbredt i 1842 end nu,<br />
hvor den kun kendes fra eet lille voksested. De<br />
øvrige arter er fortsat i dag vigtige dele af højmosefladens<br />
<strong>vegetation</strong>. Da dynd-star er knyttet<br />
til de våde dele – høljerne - må det tages som<br />
udtryk for, at mosen var mere våd dengang.<br />
Det fremgår af Steenstrups beskrivelse, at der<br />
dengang – i hvert fald ved mosens kanter - var<br />
kreaturgræsning i væsentlig grad med kraftig<br />
tuedannelse: ”At vore tvende störste Lyngmoser<br />
(Vildmoserne) have store Tuestrækninger eller<br />
Tuebelter i næsten hele deres Omkreds, er n<strong>og</strong>et<br />
der er Lyng- eller Höimosernes Dannelse aldeles<br />
uvedkommende; disse Tuestrækninger hidröre<br />
ene <strong>og</strong> alene fra Kreaturtrit.” På randen af tuerne<br />
voksede bl.a. multebær.<br />
Hans undersøgelser viste, at birk ofte findes i<br />
højmosetørv, <strong>og</strong> at birk voksede i de sydligste<br />
dele af <strong>Tofte</strong> Mose (Hurup Mose): ”I den 3die<br />
Hovedart af Moser, Lyngmoserne, höre igrunden<br />
kun de Træer hjemme, som, efter hvad vi<br />
fandt i vore Skovmoser, havde holdt sig til alle<br />
Tider i det sig hævende Mostæppe <strong>og</strong> Mostörven<br />
– nemlig Birketræerne; de have sjælden eller<br />
aldrig naaet n<strong>og</strong>en betydelig Störrelse, ofte<br />
bære de end<strong>og</strong> Præg af at have været buskagtige.<br />
De forekomme vel paa disse Mosers lyngklædte<br />
Flader, men kun sjeldnere (f.Ex. i Hurupmosen,<br />
som er en Arm af den mindre Vildmose, <strong>og</strong> en<br />
Birkeplet omtrent midt i den store Vildmose,<br />
hvor d<strong>og</strong> Birken kun er en Busk).”<br />
Mosen var allerede <strong>på</strong> Steenstrups tid <strong>på</strong>virket<br />
af afvanding, idet <strong>Tofte</strong> Sø, Birkesø, Lillesø <strong>og</strong><br />
Møllesø blev tømt via en kanal i 1760’erne. Han<br />
beskriver de meterhøje tørvevægge omkring disse<br />
udtørrede søer <strong>og</strong> i selve kanalerne <strong>og</strong> nævner<br />
om mosen:”Det indre eller midterste Belte er vel<br />
endnu i sit Sphagnumstadium, men Sphagnummosset<br />
er kort <strong>og</strong> faldende i det Rödlige, hvorved<br />
det angiver ikke længere at være i sin fulde Kraft<br />
<strong>og</strong> over meget store Partier seer man de næsten<br />
alenlange Kjæruldblade (Eriophorum angustifolium)<br />
enkelte, men d<strong>og</strong> temmelig tætte, hæve sig<br />
af Sphagnumtæppet, hvilket Overgangsstadium<br />
er det mest fremherskende. Belter eller Strimler<br />
langs de 2 længere (östlige <strong>og</strong> vestlige) Sider<br />
ere klædte med Moselyng [Klokkelyng] <strong>og</strong> Hedelyng<br />
<strong>og</strong> tillige meer eller mindre optraadte i<br />
större Tuer.”<br />
O.G. Petersens skildringer fra en<br />
række ekskursioner somrene 1890-93<br />
Petersen giver ca 50 år senere en fin skildring af<br />
mosen, hvor den stødte til Haslevgårde Å ved<br />
Dragsgårdstien (Latinske plantenavne oversat<br />
i alle citater): ”N<strong>og</strong>le faa Alen <strong>på</strong> den østlige<br />
Side af Aaen begynder Mosens Rand<strong>vegetation</strong>,<br />
i hvilken navnlig Moseformen af Dun-<br />
Birk, Pors, Hedelyng, Tranebær samt Tue-<br />
Kæruld gjøre sig bemærkede, foruden mange<br />
andre. Jeg meddeler for Fuldstændigheds<br />
Skyld en Liste over de her iagttagne Planter,<br />
der voxede ganske imellem hverandre”. Hans<br />
liste gengives her i tabel 1, idet der ikke længere<br />
findes n<strong>og</strong>et eksempel <strong>på</strong> n<strong>og</strong>enlunde uberørt<br />
overgangszone mellem mosen <strong>og</strong> åen. Den <strong>på</strong>gældende<br />
<strong>vegetation</strong> rummer en usædvanlig<br />
blanding af rigkærs-, fattigkærs-, tørbunds- <strong>og</strong><br />
højmosearter.<br />
157
Ene<br />
Kryb-Hvene<br />
Alm. Hvene<br />
Vellugtende Gulaks<br />
Mose-Bunke<br />
Bølget Bunke<br />
Fløjlsgræs<br />
Blåtop<br />
Alm. Hjertegræs<br />
Tue-Kæruld<br />
Alm. Star<br />
Håret Frytle<br />
Glanskapslet Siv<br />
I yderligere ca 50 meters bredde fandtes fortsat<br />
porse <strong>og</strong> birk, men længere inde <strong>på</strong> højmosen<br />
hørte <strong>og</strong>så disse op, <strong>og</strong> kun de 12 arter<br />
af karplanter nævnt i tabel 2 voksede <strong>på</strong> den<br />
mange kvadratkilometer store højmoseflade.<br />
”De nævnte 12 Arter af faner<strong>og</strong>ame Planter<br />
udgjøre i Forening med Sphagnum <strong>og</strong> Rensdyrlav<br />
Mosens egentlige <strong>og</strong> karakteristiske Vegetation,<br />
der er af en yderst eksklusiv Natur,<br />
idet ikke en eneste anden Blomsterplante har<br />
faaet Indpas i Mosens Indre. Ingen Star, intet<br />
Græsstraa afbryder denne ensformighed … ”<br />
(Petersen 1896).<br />
158<br />
Plettet Gøgeurt<br />
Maj-Gøgeurt<br />
Øret Pil<br />
Krybende Pil<br />
Dun-Birk<br />
Porse<br />
Alm. Syre<br />
Alm. Hønsetarm<br />
Græsbladet Fladstjerne<br />
Trævlekrone<br />
Bidende Ranunkel<br />
Kragefod<br />
Krybende Potentil<br />
Tormentil<br />
Alm. Mjødurt<br />
Multebær<br />
Alm. Røn<br />
Revling<br />
Kattehale<br />
Rundbladet Soldug<br />
Langbladet Soldug<br />
Tørst<br />
Kær-Svovlrod<br />
Angelik<br />
Alm. Fredløs<br />
Klokkelyng<br />
Hedelyng<br />
Tue-Kæruld<br />
Klokkelyng<br />
Rosmarinlyng<br />
Tranebær<br />
Multebær<br />
Hedelyng<br />
Rosmarinlyng<br />
Tranebær<br />
Bukkeblad<br />
Eng-Troldurt<br />
Lancet-Vejbred<br />
Sump-Snerre<br />
Kær-Tidsel<br />
Høst-Borst<br />
Kær-Høgeskæg<br />
Tabel 1 Arter voksende i 1895 i højmoserand langs Haslevgårde Å i et knap 100 meter bredt bælte af <strong>Tofte</strong> Mose<br />
(Petersen 1896)<br />
Smalbladet Kæruld<br />
Revling<br />
Rundbladet Soldug<br />
Langbladet Soldug<br />
Tue-K<strong>og</strong>leaks<br />
Hvid Næbfrø<br />
Tabel 2 De eneste 12 karplanter, som voksede <strong>på</strong> selve<br />
højmosefladen i 1895 (bortset fra benbræk, som fandtes<br />
i ”et bed” <strong>på</strong> få kvadratalen et sted vest for <strong>Tofte</strong> Bakke,<br />
hvor den fortsat vokser).
Fig. 3 Nordlige Lune i <strong>Tofte</strong>. 1940. Frode Jakobsen billed arkiv.<br />
Den sydlige af to søer (Inderste Lune) får følgende<br />
ord med <strong>på</strong> vejen fra Petersen, mens han<br />
ikke har registreret de små luner – han kom sikkert<br />
ikke der forbi: ”Denne lille Mosesø med en<br />
fra den øvrige Mose<strong>vegetation</strong> forskjellig Plantevæxt<br />
langs de stejlt affaldende bredder gjør et<br />
overmaade tiltalende Indtryk mellem sine alvorlige<br />
omgivelser. Gul Åkande voxede i mængde i<br />
Vandet, <strong>og</strong> langs Bredderne var en uhyre frodig<br />
Vegetation af Kærmangeløv foruden endel Grå-<br />
Pil <strong>og</strong> Øret Pil <strong>og</strong> mange andre Planter.”<br />
Af stor interesse er Petersens beskrivelse af overgangen<br />
fra højmose til å i mosens sydvestdel,<br />
idet overgangen siden hen er reguleret som følge<br />
af uddybning af åen. ”… Mosen her falder<br />
temmelig stejlt af mod Vest, hvorfor <strong>og</strong>saa denne<br />
del af den, seet fra Vest i Virkeligheden gjør<br />
Indtryk af en lav Banke. Paa flere Steder i denne<br />
Del af Mosen findes der smaa indtil omtr. 1 Fod<br />
brede Render, vandførende <strong>og</strong> mer eller mindre<br />
bevoxede med Sphagnum; ud mod den vestlige<br />
Rand anastomosere disse <strong>og</strong> give Anledning til<br />
Dannelsen af de omtalte stejle Tuer, <strong>og</strong> endelig<br />
siver Vandet ud i Aaen gjennem talrige flade, til<br />
dels med Sphagnum overvoxede Render. Her findes<br />
altsaa naturlige Afløb for Mosens Vand.” Ved<br />
åbredden voksede top-star <strong>og</strong> lyse- eller knop-siv,<br />
<strong>og</strong> <strong>på</strong> et 2 til 10 meter bredt ”græstæppe” langs<br />
åen var der grå star <strong>og</strong> almindelig star. Så kom en<br />
zone med birke-porse-krat <strong>og</strong> et stejlt besværligt<br />
tue-kæruldbælte, før selve højmosefladen.<br />
159
Ved sydenden af <strong>Tofte</strong> Mose ligger ”Tørvemosen”,<br />
som præges af krattilgroede tørvegrave.<br />
Den var <strong>på</strong> Petersens tid uberørt højmoseflade,<br />
flankeret af vejen ”Den Thestrupske Vase” med<br />
tilhørende bred grøft. Højmosefladen begyndte<br />
<strong>på</strong> nordsiden af vejen ”aldeles pludseligt, uden<br />
n<strong>og</strong>en som helst Overgang”. ”Mosen var, saa<br />
langt jeg kunde se, hvid af Tue-Kæruld” med enkelte<br />
smalbladet kæruld, multebær <strong>og</strong> tue-k<strong>og</strong>leaks.<br />
Syd for grøften var der aktiv tørvegravning<br />
<strong>og</strong> ”Tørvenge med Birkekrat”, hvilket kunne<br />
være birkerandskov med blåtopdomineret bund,<br />
hvilket ses mange steder langs mosens rand idag.<br />
Tørvegraverne fik hyppigt brudstykker af birk<br />
op, hvilket viser, at der <strong>og</strong>så i tidligere tider har<br />
forekommet randskov af birk i kanten af højmosen<br />
<strong>på</strong> dette sted.<br />
160<br />
Fig. 4 Randskov af dun-birk er skovens sidste forpost før den naturligt træfri<br />
højmose, som udbreder sig bag træerne. Græsarten blåtop dækker bunden<br />
næsten fuldstændig med sine tuer. Måske så de ”tørvenge med birkekrat”, som<br />
O.G. Petersen beskrev fra sydenden af Toft Mose i 1890’erne tilsvarende ud?<br />
Vest for Vesterskovs afd. 177. 3. juni 2006. Foto Erik Buchwald.<br />
<strong>Tofte</strong> Moses sydøstlige dele udfor Sjældenglad<br />
<strong>og</strong> Langerim var i 1890’erne stærkt præget af<br />
udgrøftning. Den næsten 3 kilometer lange lige<br />
hovedgrøft ses allerede <strong>på</strong> kort fra 1870. ”Langs<br />
den sydøstlige Side af Mosen gaaer en dyb Grøft,<br />
der gjør Skjel mellem to helt forskjellige Vegetationer”.<br />
Vest for grøften var der meget sumpet<br />
Sphagnum-højmoseflade med ”smaa døde<br />
Vandpytter uden Vegetation af høiere Planter”,<br />
samt megen stor lyng, som skjulte vandet, <strong>og</strong><br />
gjorde det svært at færdes. Øst for grøften var<br />
der tørt med megen lyng, tue-kæruld <strong>og</strong> rigeligt<br />
med multebær, men ingen Sphagnum. Han<br />
fandt <strong>og</strong>så tormentil, klokkelyng, vibefedt ”<strong>og</strong><br />
enkelte andre”, hvilket bl.a. må have været i mosens<br />
laggzone, idet han nævner, at der endnu<br />
længere øst<strong>på</strong> fandtes ”et stort Parti af Birk <strong>og</strong>
andet Buskads”, som må være den nuværende<br />
skov ved Gl. Enge. Det udgrøftede sydøsthjørne<br />
kalder han Bøndernes Mose <strong>og</strong> skriver ”For 30-<br />
40 År siden skal her have været ufremkommelig<br />
Sump; nu var her let at passere.” Vibefedt er ikke<br />
siden hen registreret i denne del af mosen, men<br />
kan være overset, idet der stadig er ret store områder<br />
med egnede biotoper.<br />
<strong>Tofte</strong> Skov i 1890’erne<br />
Petersens skildring af skoven afviger ikke meget<br />
fra nutidens indtryk af skoven <strong>og</strong> fortjener<br />
fuld gengivelse: ”Fortsætte vi nu Vejen i nordlig<br />
Fig. 5 "Ørnetræet" i <strong>Tofte</strong> Skov i Vildmosen, hvor havørnen skal<br />
have ruget. De to gamle reder skyldes d<strong>og</strong> sandsynligvis begge den<br />
sorte stork (se <strong>og</strong>så fig. 20, side 83). Ca. 1943. Foto Th. Kjær.<br />
Retning langs den sydøstlige Side af Mosen komme<br />
vi til <strong>Tofte</strong> Skov, der hører ind under Grevskabet<br />
Lindenborg <strong>og</strong> er strengt spærret for uvedkommende.<br />
Ved Forstmester Cossels Velvillie fik<br />
jeg ikke alene uhindret Adgang til Skoven, men<br />
<strong>og</strong>saa Ledsagelse af Skovf<strong>og</strong>den, der viste mig<br />
rundt, hvor han kunde tænke, der kunde være<br />
n<strong>og</strong>et af Interesse for mig, ja end<strong>og</strong> entrede op<br />
i en gammel Eg, for at faa 3 Sort Stork Unger til<br />
at rejse sig i Reden <strong>og</strong> hvæsende Gjøre Honnør.<br />
<strong>Tofte</strong> Skov frembyder Interesse i botanisk<br />
Henseende, idet den gjør Indtryk af at være en<br />
naturlig Blandingsskov, hvor mange forskjellige<br />
161
Træarter voxe fuldstændig mellem hverandre. I<br />
sydvestlig Retning fjerner Skoven sig n<strong>og</strong>et fra<br />
Mosen, men i N.V. støder Skov <strong>og</strong> Mose paa<br />
en længere Strækning direkte til hinanden. Der<br />
fandtes spredte, tildels gamle <strong>og</strong> svære Ege, alle<br />
Stilk-Eg. Af Birk fandtes ikke ubetydeligt; det<br />
meste var Dun-Birk, i det nordøstlige Hjørne af<br />
Skoven forekom d<strong>og</strong> en del Vorte-Birk, spredt<br />
mellem de andre, i Exemplarer af moderat Størrelse;<br />
i en ren Birkebevoxning, der d<strong>og</strong> mulig<br />
162<br />
var plantet, fandtes temmelig megen Vorte-Birk.<br />
Hasselen er meget sparsom, <strong>og</strong> af Skov-Elm findes<br />
kun ganske faa. Asken forekommer kun i<br />
Skovens nordvestlige Hjørne, men dér ret rigelig.<br />
Af Bævreasp findes efter Skovf<strong>og</strong>dens sigende<br />
kun 3 Expl. i hele Skoven. Til de dominerende<br />
træer hører El. Af Vrietorn traf jeg et som Træ<br />
udviklet Exemplar, hvis Forgrening begyndte i 3<br />
Alens Højde <strong>og</strong> udviklede sig til en bred Krone;<br />
i Brysthøjde maalte Stammen 76 Cm. i Omfang.<br />
Fig. 6 Et par ege i Vesterskov, afd. 176. Som følge af små forskelle i jordbunden, er der bøg bagved til venstre <strong>og</strong><br />
blandskov til højre. 3. juni 2006. Foto Erik Buchwald.
Gul Stenbræk 1864, I et lille kjær ved Lille Vildmose, Laurits Ottesen, Dansk Herbarium (måske ikke ved <strong>Tofte</strong>)<br />
Rust-Skæne Ca. 1864, men udateret: Lille Vildmose, Laurits Ottesen, Dansk Herbarium (måske ikke ved <strong>Tofte</strong>)<br />
Tykbladet Fladstjerne 1915 Ll. Vildmose + TBU uden år: strand ved Dokkedal (måske var de udenfor <strong>Tofte</strong><strong>ejendommen</strong>)<br />
Blå Anemone 1950-1972 et sted i engen <strong>på</strong> den tidligere søbund, <strong>Tofte</strong> Sø (søen genskabtes i 1973)<br />
Opret Kobjælde Frem til ca 1990 voksede n<strong>og</strong>le få nær Blæsborghjørnet, Knarmou iflg. Peter & Birgit Knudsen<br />
Sølv-Mælde 1966 ml. Dokkedal <strong>og</strong> Øster Hurup (findes sikkert fortsat, men fåtallig)<br />
Hede-Melbærris Ca. 1970? eller ca 1946?, men uden år: ved Knarmov Gd ved Kattegat, T.W.Bøcher (TBU arkivet)<br />
Tornløs Hornblad 1981 i <strong>Tofte</strong> Søs afløb (vandet formodentlig for brunvandet <strong>og</strong> eutroft efterhånden)<br />
Fjernakset Star 1991 Strandeng ved Hedestederne (måske var det udenfor <strong>Tofte</strong><strong>ejendommen</strong>)<br />
Strand-Tusindgylden 1991 Strandeng ved Hedestederne (måske var det udenfor <strong>Tofte</strong><strong>ejendommen</strong>)<br />
Rødbrun K<strong>og</strong>leaks 1991 Strandeng udfor <strong>Tofte</strong> Skov (findes måske fortsat, men fåtallig)<br />
Butbladet Vandaks 1992 fåtallig et sted i <strong>Tofte</strong> Sø (vandet formodentlig for brunvandet <strong>og</strong> eutroft efterhånden)<br />
Sø-K<strong>og</strong>leaks cfr 1992 <strong>Tofte</strong> Sø. På de angivne voksesteder vokser i dag blågrøn k<strong>og</strong>leaks (forveksling?)<br />
Spidsbladet Steffensurt cfr Worsøe/Ødum/Lund 1990 <strong>Tofte</strong> Skov, men uden belæg <strong>og</strong> ligner liden steffensurt, som ej var nævnt<br />
Tabel 3 Arter, som er fundet tidligere, men ikke genfundet i 2003-2009.<br />
Af mindre almindelige Planter kunde noteres<br />
Kongebregne, der d<strong>og</strong> kun forekom meget<br />
sparsomt.<br />
I sit nordvestlige Hjørne gaar <strong>Tofte</strong> Skov over<br />
i et Krat, der trækker sig rundt omkring de i<br />
vestlig Retning i Mosen fremspringende <strong>Tofte</strong><br />
Bakker <strong>og</strong> danner en Bræmme mellem disse <strong>og</strong><br />
den egentlige Vildmose. Mellem <strong>Tofte</strong> Bakker,<br />
der er prydede med en Bevoxning af kraftige,<br />
tildels mangestammede Bøge, <strong>og</strong> den tidligere<br />
omtalte Spang ved Dragsgård, findes den ligeledes<br />
tidligere nævnte Vej, der blev paabegyndt i<br />
1886… ”. I kratskoven mellem <strong>Tofte</strong> Bakker <strong>og</strong><br />
højmosen fandt Petersen bl.a. kr<strong>og</strong>næb star, billebo<br />
klaseskærm, dunet dueurt, hirse-star, kranskonval,<br />
vandkarse, hønsebær <strong>og</strong> skov-rørhvene,<br />
samt <strong>på</strong> bakkens vestskråning smalbladet høgeurt<br />
i mængde. Laggbækken havde <strong>på</strong> en lang<br />
strækning en frodig bevoksning af kryb-hvene.<br />
Forholdene i nutiden adskiller sig især ved, at<br />
træerne er blevet ældre, idet arterne bortset fra<br />
kr<strong>og</strong>næb-star er genfundet <strong>på</strong> stedet; <strong>og</strong> den angav<br />
han som voksende <strong>på</strong> den nyanlagte sandede<br />
Dragsgård Sti - den har ikke nødvendigvis været<br />
fast inventar <strong>på</strong> stedet.<br />
Forsvundne arter <strong>og</strong><br />
muligvis forsvundne arter<br />
I tabel 3 fremgår detaljer om n<strong>og</strong>le arter, som<br />
tidligere er fundet i området uden at være fundet<br />
siden 1992. Forekomsten af de meget sjældne<br />
163
Fig. 7 Vegetationsforholdene i <strong>og</strong> omkring <strong>Tofte</strong> Skov beskrevet ud fra registreringer udført i Atlas <strong>Flora</strong> Danica projektet.<br />
Zoombar original findes side 114 i bilaget til Grøn driftsplan for <strong>Tofte</strong> Skov, 2006 <strong>på</strong> http://www.avjf.dk/<br />
wp-content/uploads/Groen_driftsplan_bilagsrapport.pdf. Området er ca. 7 km bredt.<br />
arter gul stenbræk <strong>og</strong> rust-skæne viser, at der i<br />
1864 fandtes et fint udviklet kildekær et sted ved<br />
kanten af Lille Vildmose. Det er nok mest sandsynligt,<br />
at det var ved mosens vestkant op mod<br />
kalkbakkerne, men det kan <strong>og</strong>så have været ved<br />
<strong>Tofte</strong> Bakke eller et andet sted <strong>på</strong> <strong>Tofte</strong><strong>ejendommen</strong>.<br />
Begge arter er gået meget stærkt tilbage i<br />
Danmark <strong>og</strong> må nok anses for endegyldigt uddøde<br />
i Lille Vildmose området. De øvrige arter i<br />
tabel 3 kan være overset eller kan genindvandre.<br />
164<br />
Lokalitetsbeskrivelser<br />
Området er for stort <strong>og</strong> komplekst til beskrivelse<br />
af andet end et lille udpluk af lokaliteter,<br />
<strong>og</strong> variationen i området er meget stor. I det<br />
følgende beskrives områdets naturtyper med udgangspunkt<br />
i n<strong>og</strong>le specielle eller lettilgængelige<br />
lokaliteter. Et overblik over <strong>Tofte</strong>s naturtyper ses<br />
<strong>på</strong> Fig. 7, som er udarbejdet i forbindelse med<br />
driftsplanlægningen for <strong>Tofte</strong>.
<strong>Tofte</strong> Bakke - overdrev<br />
Ved Bakkehuset <strong>på</strong> <strong>Tofte</strong> Bakke ses små fragmenter<br />
af skrivekridt i muldskud, <strong>og</strong> floraen er<br />
en veludviklet kalkoverdrevsflora. Som følge af<br />
vildsvinenes jævnlige oproden i dele af overdrevet<br />
er der usædvanligt gode spiringsbetingelser<br />
<strong>og</strong> dermed en ekstremt artsrig flora med 214<br />
arter karplanter registreret indenfor ca. 50 meter<br />
fra Bakkehuset ved besøg d. 4/7 2003. Bl.a.<br />
kan fremhæves stor knopurt, hulkravet kodriver,<br />
smalbladet klokke, dunet vejbred, nikkende limurt,<br />
knoldet mjødurt, tjære-nellike, rundbælg,<br />
vrietorn, koral-hvidtjørn, tornblad, liden museurt,<br />
vild stedmoder, flipkrave, blåmunke, sølvpotentil,<br />
vår-vikke, alm. pimpinelle <strong>og</strong> slåen.<br />
Kalkrigt overdrev er ikke fundet i væsentligt<br />
omfang andre steder indenfor undersøgelsesområdet,<br />
idet floraen selv <strong>på</strong> <strong>Tofte</strong> Bakke skifter til<br />
surt overdrev, inden man fjerner sig 100 m fra<br />
Bakkehuset.<br />
Store dele af de tørre sletter i <strong>Tofte</strong> området<br />
er artsrigt overdrev <strong>på</strong> sur bund, med flere undertyper<br />
repræsenteret. Fælles for typerne er rig<br />
forekomst af hirse-star, fåre-svingel, lyng-snerre,<br />
katteskæg, tormentil, læge-ærenpris <strong>og</strong> hundeviol.<br />
Stedvis ses desuden bleg star, krat-fladbælg,<br />
mose-troldurt, bakke-gøgelilje, alm. månerude,<br />
guldblomme eller alm. mælkeurt. Bedst udviklet<br />
ses disse overdrev i randzonerne rundt om<br />
<strong>og</strong> sydøst for Store Langsig, hvor næsten alle de<br />
nævnte arter vokser. Derudover er der bl.a. hjertegræs<br />
<strong>og</strong> vild hør, som tyder <strong>på</strong>, at der omkring<br />
Store Langsig er en lidt mere kalkrig bund. Flere<br />
steder ses <strong>og</strong>så mange store tuer af gul engmyre<br />
i disse områder. Også ved Gl. Sjældenglad <strong>og</strong><br />
Lyngbakkerne er der fine artsrige overdrev af<br />
denne type med bl.a. alm. månerude, kattefod<br />
<strong>og</strong> alm. mælkeurt.<br />
Der er ofte tale om komplicerede blandinger af<br />
hede, overdrev <strong>og</strong> eng i området, herunder med<br />
glidende overgange eller med fx 200 kvadratmeter<br />
veludviklet overdrev midt i et stort område<br />
med eng. Det giver en stor <strong>og</strong> fin variation. Væsentlige<br />
dele af de tidligere dyrkede marker har<br />
i dag udviklet overdrevsflora af en kvalitet, som<br />
lever op til habitatdirektivets skrappe krav til<br />
artsrigt surt overdrev, type 6230. De fugtigere<br />
dele er som regel blevet til eng.<br />
Enge<br />
Meget store områder i <strong>og</strong> omkring <strong>Tofte</strong> Skov<br />
dækkes af tidvis våde enge med udpræget blåtopdominans.<br />
Der findes d<strong>og</strong> <strong>og</strong>så enge i området<br />
med dominans af eng-rørhvene eller med<br />
artsrig eng-<strong>vegetation</strong> uden blåtop <strong>og</strong> uden n<strong>og</strong>en<br />
dominerende art. Bl.a. findes i Trekanten,<br />
afd. 159b, en dejlig blomster- <strong>og</strong> sommerfuglerig<br />
eng af bl.a. tormentil, djævelsbid, hirse-star,<br />
eng-viol, alm.star, vild hør, bleg star, katteskæg,<br />
mangeblomstret frytle, lancetbladet høgeurt,<br />
sump-snerre, hjertegræs, vellugtende gulaks,<br />
knop-siv <strong>og</strong> eng-rævehale. I engens kant mod<br />
skoven vokser desuden lidt liden vintergrøn.<br />
Som følge af den svingende vandstand <strong>og</strong> vildtets<br />
<strong>på</strong>virkninger er der ofte tale om stor variation i<br />
områderne <strong>og</strong> meget gode spiringsmuligheder<br />
<strong>på</strong> mudret blottet bund. Dette er medvirkende<br />
165
Fig. 8 Dyrenes græsning forhindrer dette overdrev i at gro til med træer, men tornede buske indvandrer så småt i<br />
baggrunden. Stor knopurt, hvid okseøje, nikkende limurt <strong>og</strong> rundbælg m.fl.. <strong>Tofte</strong> Bakke. 29. juni 2006.<br />
Foto Erik Buchwald.<br />
166
til, at der i mange af områderne er stor artsrigdom,<br />
selvom det umiddelbart kan se ensformigt<br />
ud, især hvor der er dominans af høje græsser.<br />
Mellem <strong>og</strong> <strong>på</strong> tuerne trives d<strong>og</strong> mange andre <strong>og</strong><br />
mindre iøjnefaldende arter, som fx hønsebær,<br />
bakke-gøgelilje, plettet gøgeurt, eng-viol, lancetbladet<br />
høgeurt, djævelsbid, engblomme, trenervet<br />
snerre, klokke-ensian <strong>og</strong> spidsblomstret siv.<br />
Engblomme <strong>og</strong> trenervet snerre er kun set i afd.<br />
155b ved Rådden Røv, hvor de vokser sammen<br />
med store bestande af festgræs. Spidsblomstret<br />
siv har store bestande i vest- <strong>og</strong> nordkanten af<br />
Enebærstykket, afd. 139a, <strong>og</strong> er ikke noteret andre<br />
steder. I den tidligere høeng Nyeng, som ligger<br />
langs Skovbækken i Vesterskoven afd. 157 <strong>og</strong><br />
176, vokser der en del gul frøstjerne. Engen har<br />
meget blåtop, men <strong>og</strong>så blågrøn star, eng-viol,<br />
kær-høgeskæg, bleg star, mangeblomstret frytle,<br />
tormentil, kær-mangeløv, vandnavle, krybende<br />
pil, tråd-star <strong>og</strong> liden vandarve. I brynet af engen<br />
ved bækken er en rose blevet bestemt til den<br />
sjældne lugtløs æblerose af Atlas <strong>Flora</strong> Danica.<br />
Laggzonen af højmosen har <strong>og</strong>så ofte engagtig<br />
karakter, flere steder med blåtopdominans.<br />
Gl. Sjældenglad <strong>og</strong> Knarmou - Hede<br />
På de store gamle rimme-dobbe systemer i områdets<br />
nordøstlige <strong>og</strong> sydlige dele findes veludviklet<br />
hede<strong>vegetation</strong>. Størstedelen er ret fugtig <strong>og</strong><br />
svarer til habitatdirektivets type 4010, klokkelynghede.<br />
Her findes rige bestande af hedelyng,<br />
klokkelyng, tyttebær, blåbær, mosebølle, rosmarinlyng<br />
<strong>og</strong> stedvis tranebær. Ledsagearterne plettet<br />
gøgeurt, vestlig tuek<strong>og</strong>leaks, blåtop <strong>og</strong> børste-siv<br />
er <strong>og</strong>så talrige. I områderne syd for Bønderskov<br />
ved Gl. Sjældenglad har den smukke <strong>og</strong><br />
sjældne klokke-ensian store bestande, mens den<br />
Fig. 9 Kattefod er gået stærkt tilbage i Danmark, men har mange forekomster i <strong>Tofte</strong>.<br />
Her ses en hunlig klon. Lyngbakkerne, afd. 198d. 4. juni 2006. Foto Erik Buchwald.<br />
167
kun er registreret sporadisk i de nordlige hedeområder<br />
ved Knarmou. I nord findes til gengæld<br />
den sjældne <strong>og</strong> kønne klokke-vintergrøn med<br />
en ca. 300 meter lang spredt bestand <strong>på</strong> en af<br />
rimmerne ved Blæsborghjørnet sammen med lav<br />
skorzoner, engelsk visse <strong>og</strong> plettet gøgeurt.<br />
Lyngbakkerne i afd. 198 ved Gl. Sjældenglad <strong>og</strong><br />
et par små arealer længere syd<strong>på</strong> har en meget<br />
artsrig <strong>og</strong> fin hede<strong>vegetation</strong>. Lyngen er ganske<br />
lav <strong>og</strong> tæt som følge af vildtets græsning. Kattefod<br />
har flere bestande <strong>på</strong> disse hedepartier, sammen<br />
med engelsk visse, blåmunke, alm. ulvefod,<br />
alm. månerude, katteskæg, sandskæg, sand-star,<br />
kornet stenbræk, djævelsbid, lyng-snerre, vild<br />
hør <strong>og</strong> alm. mælkeurt. De sidstnævnte står i lavninger,<br />
hvor der åbenbart fortsat er adgang til<br />
n<strong>og</strong>et kalk.<br />
På dele af hederne er der vokset enekrat frem,<br />
men faktisk er hovedparten af områdets større<br />
enekrat opstået ved tilgroning <strong>på</strong> toppen af meget<br />
store gamle blåtoptuer i de tidvis våde enge<br />
<strong>og</strong> i de sure overdrev. Mange steder er enerne så<br />
store <strong>og</strong> gamle, at de har dannet deres eget lille<br />
skovmiljø under hver busk. Sådanne steder er<br />
bl.a. hyppigt set skovstjerne <strong>og</strong> majblomst, men<br />
<strong>og</strong>så tredelt egebregne <strong>og</strong> hønsebær, som grundet<br />
voksestedet <strong>på</strong> toppen af gamle tuer ikke<br />
kan brede sig til særlig store bestande, hvad de<br />
ellers gerne gør <strong>på</strong> mere fladt terræn. Eg, røn,<br />
vrietorn, kvalkved, abild, vild kaprifol, hyld <strong>og</strong><br />
tørst vokser mange steder frem i enernes beskyttelse.<br />
Nord for hestefoldsgranerne findes et særligt<br />
artsrigt enekrat med en fin bestand af guldblomme<br />
<strong>og</strong> bakke-gøgelilje.<br />
168<br />
Sandhusene - Klitter<br />
Fra tårnet ved campingpladsen ved sydøsthjørnet<br />
af <strong>Tofte</strong> reservatet kigger man ud over gamle<br />
klitter <strong>og</strong> flyvesandsaflejringer fra udbredt sandflugt<br />
i historisk tid. Sandflugten er ophørt bortset<br />
fra ude ved kysten, hvor der fortsat er lidt<br />
sandflugt i forbindelse med de lave klitter <strong>på</strong><br />
strandvoldene.<br />
Det største <strong>og</strong> vigtigste klitområde ligger øst <strong>og</strong><br />
vest for Sellegårdsbækkens nedre løb, hvor meget<br />
smukke <strong>og</strong> varierede gamle klitter rummer<br />
en for klitter artsrig <strong>vegetation</strong> med bl.a. mange<br />
bestande af den lave kurvblomst kattefod, som<br />
er gået meget stærkt tilbage i Danmark. Flere<br />
områder har mange enebuske.<br />
De nærmeste dele af klitterne, man ser fra tårnet,<br />
har karakter af afblæsningsflade med en<br />
ekstremt næringsfattig <strong>og</strong> sporadisk ”grå klit”<br />
<strong>vegetation</strong>, som <strong>på</strong> luftfotos adskiller sig tydeligt<br />
fra aflejringsområdet lidt vest for. Laver <strong>og</strong> mosser<br />
udgør et vigtigt islæt i afblæsningspartierne,<br />
hvor der <strong>og</strong>så ligger mange småsten i overfladen<br />
af sandet. Stenene viser, at sandflugten disse steder<br />
er nået ned til de oprindelige strandvolde.<br />
De øvrige arealer er frodigere aflejringsområder<br />
for sandet <strong>og</strong> har karakter af grøn klit blandet<br />
med klithede.<br />
Langs Sellegårdsbækken, som afsløres af sin galleriskov<br />
af rød-el, ligger flyvesandet i et flere meter<br />
tykt lag, som stort set når ned til bækkens<br />
niveau. Bækken skærer sig som en kløft gennem<br />
klitterne; ned til den oprindelige <strong>og</strong> mere faste
Fig. 10 Vindbrud i klitheden vest for Sellegårds Bæk, som er forårsaget af <strong>og</strong> opretholdt af krondyrenes behov for at<br />
sandbade (wallowing). Bemærk at lyngen er bidt ned til lav højde af krondyrene, så der er plads <strong>og</strong> lys til urter mellem<br />
lyngen. Klitheden er derfor overraskende artsrig med bl.a. sandskæg, kattefod, blåmunke, engelsød, hjertegræs,<br />
mark-bynke, ene <strong>og</strong> kællingetand, samt uventet indslag af eng-havre, som man normalt ikke ville forvente i klithede.<br />
Bækkens galleriskov af rød-el ses i baggrunden. Afd. 205. 29. juni 2006. Foto Erik Buchwald.<br />
169
jordbund. Enkelte steder i området er der små<br />
klitlavninger. De rummer klithede<strong>vegetation</strong>.<br />
Det er interessant, at klitterne syd for Kragelundsvej<br />
har holdt sig fri for væsentlig tilgroning<br />
gennem snart 100 år. Dette må tilskrives<br />
effekten af vildtet, selvom dette har en relativt<br />
lav bestandstæthed i reservatet - i samme størrelsesorden<br />
som de mest naturlige vildtbestande<br />
kendt fra tempererede skovzoner i fx Bialowieza<br />
<strong>og</strong> Yellowstone Nationalparkerne (se senere).<br />
Modsætningsvis er klitterne udenfor vildthegnet<br />
som følge af tilgroning blevet til, eller<br />
170<br />
ved at udvikle sig til, skov med karakter af egasp-skovfyr-krat<br />
mange steder. Tilsyneladende<br />
er der væsentlige mængder af flyvesand et godt<br />
stykke ind i Bønderskov Egene, afd. 200a, som<br />
derfor <strong>og</strong>så med en vis ret kan opfattes som<br />
klitskov.<br />
Ud over ovennævnte arter er følgende arter i<br />
særlig grad nævneværdige for klitterne: Engelsk<br />
visse, alm. mælkeurt, kambregne, djævelsbid,<br />
katteskæg, klokkelyng, vellugtende gulaks, tandbælg,<br />
gul snerre, sand-hjælme <strong>og</strong> smalbladet<br />
høgeurt.<br />
Fig. 11 Bredbladet mærke <strong>og</strong> smalbladet mærke (<strong>og</strong>så kaldet sideskærm)<br />
kan forveksles, selvom førstnævnte er en meget større plante.<br />
Her vokser de begge i Pindebæk nær Skævbro sammen med gul iris.<br />
29. juni 2006. Foto Erik Buchwald.
Enebærstykket ved Engskov (afd. 108a) <strong>og</strong> store<br />
områder i sydøst ved Sandhusene indeholder<br />
fine eksempler <strong>på</strong> enebærkrat i klitter. I Enebærstykket<br />
findes bl.a. guldblomme, bakke-gøgelilje,<br />
hjertegræs <strong>og</strong> lancetbladet høgeurt, mens der<br />
mod sydøst er tale om ret næringsfattige områder<br />
bl.a. med kattefod.<br />
Sellegårds Bæk <strong>og</strong> Haslevgårde Å<br />
Sellegårds Bæk har en række større <strong>og</strong> mindre<br />
tilløb, som sammen med hovedløbet rummer<br />
mange vandplanter. Vandet er brunligt som<br />
følge af humusindhold, men klart nok til at der<br />
vokser en rig flora i vandløbene bortset fra, hvor<br />
tæt trævækst skygger. Mest markant i bækken <strong>og</strong><br />
tilløb er ofte storblomstret vandranunkel eller sideskærm,<br />
ledsaget af aks-tusindblad, fladfrugtet<br />
vandstjerne, liden vandaks, almindelig vandranunkel<br />
eller almindelig kildemos. Derudover er<br />
bl.a. fundet stor <strong>og</strong> liden vandarve, billebo-klaseskærm,<br />
spæd, enkelt <strong>og</strong> grenet pindsvineknop,<br />
samt småfrugtet <strong>og</strong> storfrugtet vandstjerne.<br />
Også i mange af grøfterne i området ses bestande<br />
af flere af disse vandplanter.<br />
Småfrugtet vandstjerne er rødlistet som akut<br />
truet i Danmark. Det vurderes, at dens forekomst<br />
i området er stærkt begunstiget af vildsvinenes<br />
tramp <strong>og</strong> oproden af vandløbsbredderne,<br />
således at der er rige spiringsmuligheder.<br />
Den vokser ikke i selve vandløbet, men <strong>på</strong><br />
mudrede bredder <strong>og</strong> udtørrede steder ved bækken,<br />
foruden i pytter <strong>og</strong> våde lavninger andre<br />
steder i reservatet.<br />
Haslevgårde Å afgrænser <strong>på</strong> en længere strækning<br />
undersøgelsesområdet mod vest. Åen er<br />
desværre stærkt reguleret <strong>og</strong> ligger meget dybere<br />
i terrænet end naturligt, således at bredderne er<br />
stærkt udtørrede <strong>og</strong> med ret uinteressant flora af<br />
gemene grøftekantsplanter som stor nælde, vild<br />
kørvel, skvalderkål <strong>og</strong> kvikgræs, rørgræs m.fl..<br />
Som følge af hård oprensning er der kun en meget<br />
artsfattig plantevækst med næsten 100% dominans<br />
af enkelt pindsvineknop, stedvis ledsaget<br />
af lidt grenet pindsvineknop eller vandpest.<br />
<strong>Tofte</strong> Sø <strong>og</strong> andre søer<br />
På højmosefladen findes en række søer, som<br />
kan opdeles i de tre store søer <strong>Tofte</strong> Sø, Inderste<br />
Lune <strong>og</strong> Yderste Lune, som har ret høj pH <strong>og</strong><br />
gytje som bundsediment, <strong>og</strong> en række mindre<br />
”luner” <strong>og</strong> sprækkesøer, hvis kemiske forhold er<br />
beskrevet i et andet afsnit her i b<strong>og</strong>en. I sidstnævnte<br />
gruppe er der ikke fundet undervandsplanter<br />
bortset fra mosser, <strong>og</strong> vandet er brunligt<br />
(dystroft).<br />
<strong>Tofte</strong> Sø ses fint fra tårnet ved søens vestende.<br />
Den er en brunvandet sø, som er genskabt i 1973<br />
efter at have været afvandet siden 1700-tallet.<br />
Erosion af tørven i brinkerne har medvirket til,<br />
at søen er meget humøs <strong>og</strong> brunvandet.<br />
Som følge af det uigennemsigtige vand er der<br />
kun sporadisk undervands<strong>vegetation</strong> i form<br />
af aks-tusindblad, butbladet vandaks <strong>og</strong> liden<br />
vandaks. Disse vokser <strong>på</strong> ganske lavt vand,<br />
især i søens østbassin. Rørsumpen er stedvis<br />
171
Fig. 12 Kronhjorte foran tusindvis af den sjældne kær-fnokurt i <strong>Tofte</strong> Søs østbassin. 4. juni 2006. Foto Erik Buchwald.<br />
veludviklet med både tagrør, blågrøn k<strong>og</strong>leaks<br />
<strong>og</strong> bredbladet dunhammer. Registrering af søk<strong>og</strong>leaks<br />
i 1992 kan være en forveksling med<br />
den lignende blågrøn k<strong>og</strong>leaks, idet sidstnævnte<br />
findes i søen i dag, uden at den blev registreret i<br />
1992. På udtørret dyndet tørvebund i øst-bassinet<br />
af søen voksede meget store bestande af den<br />
rødlistede kær-fnokurt frem i 2006. Skytte Peter<br />
Knudsen har fulgt arten i området i ca. 50 år,<br />
<strong>og</strong> bemærket at den svinger en del i hyppighed.<br />
De to andre større søer <strong>på</strong> højmosefladen (Inderste<br />
<strong>og</strong> Yderste Lune) har hvid <strong>og</strong> gul åkande,<br />
frøbid <strong>og</strong> liden andemad i overfladen <strong>og</strong> n<strong>og</strong>enlunde<br />
klart vand, som d<strong>og</strong> <strong>og</strong>så ser ud til at være<br />
n<strong>og</strong>et brunt <strong>og</strong> dystroft. Disse to luner er så vidt<br />
vides aldrig undersøgt for vandplanter <strong>på</strong> dybt<br />
vand.<br />
172<br />
Uden for højmosefladen findes i <strong>Tofte</strong> området<br />
et par småsøer <strong>og</strong> n<strong>og</strong>le vandhuller. Gadekæret<br />
ved <strong>Tofte</strong>gården har udbredte bestande af<br />
vandrøllike <strong>og</strong> liden andemad. En lang historie<br />
som gadekær har medført, at vandet er ret næringsrigt.<br />
Vandet er d<strong>og</strong> ikke mere eutrofieret<br />
end, at det fortsat er klart.<br />
De øvrige undersøgte vandhuller <strong>og</strong> småsøer<br />
rummer en række interessante <strong>og</strong> tildels ret<br />
sjældne arter som svømmende sumpskærm<br />
(mindst 3 søer rummer bestande), børste-k<strong>og</strong>leaks,<br />
hår-tusindblad, aks-tusindblad, liden siv,<br />
tråd-siv, tudse-siv, alm. vandranunkel, vandnavle,<br />
aflangbladet vandaks, svømmende vandaks<br />
<strong>og</strong> liden vandaks. I endnu mindre pytter<br />
<strong>og</strong> småvande er stedvis fundet de ret sjældne<br />
knudearve, vandportulak <strong>og</strong> tusindfrø. Det
vurderes, at disse arter er stærkt begunstiget af<br />
områdets bestand af vildsvin <strong>og</strong> krondyr, som<br />
holder <strong>vegetation</strong>en i <strong>og</strong> omkring vandhuller<br />
<strong>og</strong> pytter lav, <strong>og</strong> ved deres tramp mv løbende<br />
sørger for optimale spiringsbetingelser for de<br />
enårige arter. Sådanne samfund af amfibiske<br />
små plantearter i småsøer <strong>og</strong> pytter omfattes af<br />
habitatdirektivets naturtype 3130, som er ret<br />
sjælden <strong>og</strong> dårligt kendt.<br />
<strong>Tofte</strong> Mose - højmose<br />
Højmosen har meget forskellig <strong>vegetation</strong> i de<br />
forskellige dele. Højmosen kan opdeles i fladen,<br />
randskoven <strong>og</strong> laggen, som omkranser højmosen,<br />
<strong>og</strong> hvor vandet siver eller løber væk i en<br />
laggzonebæk. <strong>Tofte</strong> Mose er Danmarks suverænt<br />
største stykke højmose, <strong>og</strong> er en af de største<br />
højmoser i det nordvesteuropæiske lavland.<br />
Fig. 13 De fleste vandhuller i <strong>Tofte</strong> er rige <strong>på</strong> vandplanter. Dette rummer den sjældne svømmende sumpskærm, men<br />
domineres af svømmende vandaks med alm. sumpstrå langs kanten. Bemærk at vildtet, selv ved <strong>Tofte</strong>s ret lave <strong>og</strong><br />
naturlige tæthed, forhindrer ved småsøer tilgroning med tagrør <strong>og</strong> dunhammer. Rundedam i afd. 140.<br />
29. juni 2006. Foto Erik Buchwald.<br />
173
Højmosefladen dækker de største arealer. Den<br />
rummer meget store <strong>og</strong> livskraftige bestande af<br />
karakteristiske arter som fx langbladet, rundbladet<br />
<strong>og</strong> liden soldug, hvid næbfrø, rosmarinlyng,<br />
tranebær, tuek<strong>og</strong>leaks (begge underarter registreret)<br />
<strong>og</strong> multebær. Derudover findes i kanten<br />
af det største af de vandhuller, der kaldes De<br />
Små Luner, en bestand af de sjældne dynd-star<br />
<strong>og</strong> blomstersiv, mens benbræk vokser et sted nær<br />
Inderste Lune. Store centrale dele af højmosefladen<br />
har høljekarakter <strong>og</strong> kan ikke adskilles<br />
med sikkerhed fra de historiske beskrivelser fra<br />
1800-tallet.<br />
I forhold til de historiske beskrivelser fra 1895<br />
er randskoven tiltaget betydeligt i udbredelse <strong>og</strong><br />
frodighed i syd, vest <strong>og</strong> nord. Det tilskrives udtørring<br />
som følge af uddybning af Haslevgårde<br />
Å, <strong>og</strong> længere nord<strong>på</strong> udtørring forårsaget af<br />
nærgående tørvegravning <strong>på</strong> naboarealer. Langs<br />
højmosens rand mod <strong>Tofte</strong> Bakke er der d<strong>og</strong> en<br />
smal birkerandskov, som er naturlig. Birk <strong>og</strong> pil<br />
ses <strong>og</strong>så <strong>på</strong> vestsiden af Inderste Lune <strong>og</strong> næsten<br />
ren birkeskov sydvest for <strong>Tofte</strong> Sø. Disse ganske<br />
lysåbne træbestande rummer en interessant flora<br />
med bl.a. butfinnet mangeløv, hønsebær, tredelt<br />
egebregne, pors, skovstjerne, multebær, mosebølle,<br />
øret pil, tormentil, grå star <strong>og</strong> hunde-hvene.<br />
Den naturlige overgang (laggen) mellem mosen<br />
<strong>og</strong> omgivelserne er stort set ødelagt i dag undtagen<br />
langs østkanten, ved at være stærkt udtørret<br />
<strong>og</strong> <strong>på</strong>virket. Langs det meste af østsiden af<br />
højmosefladen er laggzonen forholdsvis u<strong>på</strong>virket<br />
af afvanding, sandsynligvis fordi grøftningen<br />
ikke er voldsomt dyb, <strong>og</strong> fordi ejerne <strong>og</strong> Peter <strong>og</strong><br />
174<br />
Birgit Knudsen gennem en årrække ved naturvenlig<br />
drift har opretholdt en høj <strong>og</strong> ret naturlig<br />
vandstand i disse delområder, bl.a. ved at opstemme<br />
visse grøfter <strong>og</strong> kanaler. Status er i hvert<br />
fald, at den østlige laggzone især i nedbørsrige<br />
perioder står helt eller delvis under vand, <strong>og</strong> at<br />
den har en meget veludviklet <strong>og</strong> rig flora med<br />
stor variation, herunder med elleskov <strong>på</strong> væsentlige<br />
dele. Grænsen ind mod højmosefladen<br />
ses <strong>på</strong> luftfotos at have en interessant fliget eller<br />
delta-agtig form <strong>på</strong> de mest u<strong>på</strong>virkede strækninger.<br />
Disse strøg vurderes ligesom højmosefladen<br />
at være helt unikke i Danmark, <strong>og</strong> meget<br />
sjældne <strong>og</strong>så i resten af Europa.<br />
Den ikke skovdækkede del af laggzonen rummer<br />
en lang række forskellige varianter af mose- <strong>og</strong><br />
kær-<strong>vegetation</strong>, hvoraf de største arealer d<strong>og</strong><br />
dækkes af samfund med meget blåtop eller engrørhvene.<br />
Som eksempel <strong>på</strong> afvigende partier<br />
kan nævnes sydenden af mosen nord <strong>og</strong> vest<br />
for Gl. Enge, hvor laggzonen ved besigtigelse<br />
6/7 2005 fremstod som et ca 50 meter bredt <strong>og</strong><br />
ca 10 cm dybt sø- <strong>og</strong> eng-agtigt vandløb med<br />
frodig <strong>vegetation</strong> af bl.a. bukkeblad, eng-forglemmigej,<br />
kær-dueurt, alm. skjolddrager, næbstar,<br />
vandnavle, alm. sumpstrå, glanskapslet siv,<br />
dusk-fredløs, alm. fredløs, smalbladet kæruld,<br />
kær-fladstjerne, trævlekrone, alm. star, kærsvovlrod,<br />
kær-ranunkel, smalbladet ærenpris<br />
(begge underarter), dynd-padderok, engkarse <strong>og</strong><br />
småfrugtet vandstjerne. Alle disse arter var hyppige<br />
<strong>og</strong> derudover var der mindre indslag af en<br />
stribe yderligere arter. Småfrugtet vandstjerne<br />
er rødlistet som akut truet i Danmark, men har<br />
livskraftige bestande mange steder i laggzonen.
Fig. 14 <strong>Tofte</strong> Mose, hvid af tue-kæruld, set fra brynet af Vesterskov afd. 177. Rådyret står i laggzonen, som ofte domineret af<br />
eng-rørhvene markerer overgangen fra højmosen til omgivelsernes mere frodige bund. 3. juni 2006. Foto Erik Buchwald.<br />
Udfra <strong>vegetation</strong>en er det konstateret, at væsentlige<br />
dele af højmosen er skadet af udtørring fra<br />
afvanding i form af gamle grøfter eller tørvegravning<br />
<strong>på</strong> naboarealer. På disse dele, som præges<br />
af blåtop <strong>og</strong> en del birkeopvækst, er levedygtigheden<br />
af tørvemos nedsat. Samtidig mangler de<br />
mere sårbare af højmosens specielle arter, fx har<br />
langbladet <strong>og</strong> liden soldug ikke kunnet findes,<br />
mens multebær klarer sig.<br />
Fra sydøsthjørnet af <strong>Tofte</strong> Sø <strong>og</strong> mod sydøst<br />
gennem højmosefladen ses <strong>på</strong> luftfotos et svagt<br />
busk- <strong>og</strong> træklædt område, som ved besigtigelse<br />
har vist sig at indeholde et strøg med islæt af n<strong>og</strong>et<br />
mere næringskrævende arter end normalt for<br />
højmoseflade, bl.a. øret pil, dun-birk, hirse-star,<br />
alm. star, kær-ranunkel, engkabbeleje, kragefod,<br />
tormentil, kær-snerre, eng-karse <strong>og</strong> plettet gøgeurt.<br />
Området er tolket som et område, hvor<br />
175
vandet siver gennem overfladelagene <strong>og</strong> <strong>og</strong>så må<br />
tilføres grundvand. Det går længere mod sydøst<br />
ligefrem over i en enklave af rigkærs<strong>vegetation</strong><br />
ude midt i højmosen.<br />
Vildtets veksler over dette strøg består i<br />
stor udstrækning af specielle lavtvoksende<br />
176<br />
rigkærs plantesamfund med fine bestande af<br />
mange plantearter, som normalt anses for kun<br />
at kunne overleve med husdyrgræsning eller<br />
høslæt, fx leverurt, vibefedt, tvebo star <strong>og</strong><br />
loppe-star. Men disse arter kan altså <strong>og</strong>så trives<br />
under naturlige forhold, som følge af vildtets<br />
aktiviteter.<br />
Fig. 15 Liden ulvefod er sjælden <strong>og</strong> vokser <strong>på</strong> tidvis våd eller oversvømmet sandbund – gerne med lidt humus. Billedet<br />
er fra en klitlavning <strong>på</strong> Kattegat Strand Camping, som tidligere hørte med til <strong>Tofte</strong>, men den findes <strong>og</strong>så indenfor<br />
vildthegnet. 5. juli 2007. Foto Erik Buchwald.
Andre mose- <strong>og</strong> kærsamfund<br />
Der er mange forekomster i undersøgelsesområdet<br />
af et andet plantesamfund, som <strong>og</strong>så er helt<br />
afhængig af vildtets tilstedeværelse, idet dyrene<br />
blotter tørv <strong>og</strong> sand, hvor små lyskrævende arter<br />
derefter kan spire <strong>og</strong> trives. Det findes således <strong>på</strong><br />
veksler over højmosen, men <strong>og</strong>så <strong>på</strong> <strong>og</strong> ved veksler<br />
gennem andre dele af undersøgelsesområdet,<br />
hvor tørv eller fugtigt sand passeres. De største<br />
veksler kan skelnes <strong>på</strong> luftfotos. Rundbladet soldug<br />
er et gennemgående træk for mange veksler<br />
i området, mens hvid næbfrø kun er <strong>på</strong> vekslerne<br />
<strong>på</strong> højmosen. Mose-troldurt er hyppig udenfor<br />
højmosen, <strong>og</strong> virker udpræget favoriseret af<br />
de kår, som er <strong>på</strong> <strong>og</strong> ved vekslerne. Den sjældne<br />
liden ulvefod hører <strong>og</strong>så til i denne naturtype <strong>og</strong><br />
vokser sammen med soldug <strong>og</strong> børste-siv i en<br />
klokkelyngs-lavning ca 50 meter syd for Kragelundsvej<br />
i Kragelundsmarken (afd. 165).<br />
På syd- <strong>og</strong> nordsiden af <strong>Tofte</strong> Bakke findes partier<br />
med kilder <strong>og</strong> væld. Et par steder <strong>på</strong> nordsiden,<br />
bl.a. udfor afd. 151b, er der veludviklede<br />
kildefelter med små kildebække <strong>og</strong> rig vældflora,<br />
mens der <strong>på</strong> sydsiden mest er tale om væld uden<br />
kildebække. <strong>Flora</strong>en rummer bl.a. vandkarse,<br />
småbladet <strong>og</strong> alm. milturt, samt tue-star, topstar<br />
<strong>og</strong> skov-springklap. De væld-indikerende<br />
arter har <strong>og</strong>så sporadiske forekomster en del andre<br />
steder spredt i undersøgelsesområdet, bl.a.<br />
udfor nordvestspidsen af Elleskoven, men disse<br />
væld er ganske små.<br />
Rigkær findes tre steder i området med meget<br />
forskellig udformning <strong>og</strong> artsindhold, udover<br />
at der findes mindre partier rigkær <strong>på</strong> bl.a. det<br />
gamle spor gennem Gl. Enge med rige bestande<br />
af små starer, bl.a. skede-star. Det ene rigkær er<br />
midt ude i højmosefladen, hvor der åbenbart er<br />
en indflydelse fra ret kalkrigt grundvand, en anden<br />
forekomst er i <strong>Tofte</strong>gårdens gamle høenge,<br />
sydøst for Bakkehuset i afd. 156a, <strong>og</strong> endelig er<br />
der et parti rigkær ved østspidsen af <strong>Tofte</strong> Sø.<br />
Rigkæret ude i højmosen er ekstremrigkær, idet<br />
indikatorarten for ekstremrigkær, sump-hullæbe,<br />
er set der et enkelt sted af Peter Knudsen for<br />
n<strong>og</strong>le år siden. Arten er ikke genfundet siden,<br />
men kan sagtens stadig være der, idet området<br />
er meget svært at komme til <strong>og</strong> orientere sig i.<br />
I øvrigt kan fra rigkæret i højmosen fremhæves<br />
tvebo star, loppe-star, kr<strong>og</strong>næb-star, grøn star,<br />
trindstænglet star, top-star, skede-star, tråd-star,<br />
spyd-pil, krybende pil, vibefedt, leverurt, engtroldurt,<br />
djævelsbid, plettet gøgeurt, kær-mangeløv,<br />
tue-k<strong>og</strong>leaks <strong>og</strong> hjortetrøst. Det er markant,<br />
at de store bestande af lavtvoksende arter<br />
udelukkende ses <strong>på</strong> de steder, som krondyr <strong>og</strong><br />
vildsvin færdes intensivt <strong>på</strong>, herunder i særdeleshed<br />
<strong>på</strong> vekslerne gennem kæret. De ret sjældne<br />
arter vibefedt, leverurt, eng-troldurt, tvebo star<br />
<strong>og</strong> loppe-star er således udelukkende set <strong>på</strong> knolde<br />
<strong>og</strong> tuer <strong>på</strong> vekslerne, men har til gengæld her<br />
talrige bestande.<br />
Rigkærene i den gamle høeng nedenfor Bakkehuset<br />
<strong>og</strong> ved <strong>Tofte</strong> Sø er mere almindelige i udformning<br />
med arter som maj-gøgeurt, alm. star, toradet<br />
star, top-star, næb-star, hirse-star, alm. sumpstrå,<br />
kær-padderok, trævlekrone, vand-mynte <strong>og</strong><br />
eng-forglemmigej, samt spor af gamle grøfter.<br />
177
Fig. 16 Leverurten med denne smukke blomst vokser sammen med vibefedt, tvebo star <strong>og</strong> eng-troldurt i <strong>Tofte</strong> Mose<br />
<strong>på</strong> hjortenes veksler i rigkæret sydøst for <strong>Tofte</strong> Sø. 28. august 2005. Foto Erik Buchwald.<br />
Der findes endvidere i undersøgelsesområdet<br />
andre typer enge, tagrørsumpe <strong>og</strong> ørnebregnesletter.<br />
Flere af disse forekomster rummer<br />
sjældne eller rødlistede arter, som fx småfrugtet<br />
vandstjerne.<br />
178<br />
<strong>Tofte</strong> Skov<br />
<strong>Tofte</strong> Skov er i hovedsagen en lavbundsskov <strong>på</strong><br />
tidligere havdækkede arealer. Kun <strong>på</strong> <strong>Tofte</strong> Bakke<br />
er der højbundsskov <strong>på</strong> moræne.
Skovområderne i Vesterskov, Østerskov, Kamrene,<br />
Bønderskov <strong>og</strong> omkring <strong>Tofte</strong> Bakke, samt ved Gl.<br />
Enge udgøres i stor udstrækning af meget gammel<br />
(150-300 år) <strong>og</strong> veludviklet artsrig skov med<br />
urskovsagtig karakter, samtidig med at vildtet sørger<br />
for, at der er lys <strong>og</strong> luft <strong>og</strong> dermed en artsrig<br />
<strong>og</strong> frodig bundflora. Ordene naturskov, urskov <strong>og</strong><br />
urskovsagtig bruges her i afsnittet som defineret i<br />
naturskovsstrategien (Miljøministeriet 1994).<br />
Vesterskov<br />
Vesterskov rummer som følge af sine unikt urskovsagtige<br />
kvaliteter med kæmpe oldgamle træer,<br />
dødt ved, kun svagt <strong>på</strong>virkede vandforhold<br />
<strong>og</strong> varieret jordbund, en meget righoldig flora<br />
med en del sjældne arter. Vildsvinenes <strong>og</strong> krondyrenes<br />
græsning <strong>og</strong> oproden af jordbunden<br />
medfører, at der er optimale spiringsmuligheder<br />
<strong>og</strong> tilpas lys i skovbunden. Dyrene medvirker til,<br />
at der er mange store <strong>og</strong> små lysninger i skovens<br />
kronetag. Både muldbund <strong>og</strong> morbund er meget<br />
udbredt i Vesterskov, skønsvis med n<strong>og</strong>enlunde<br />
lige stor udbredelse. Der er store områder med<br />
ørnebregnedominans.<br />
Vesterskovs rige muldbundsflora under eg, ask,<br />
el <strong>og</strong> bøg udgøres i høj grad af springbalsamin,<br />
mose-bunke, skovsyre, hvid anemone, stor<br />
fladstjerne, skov-galtetand, skov-skræppe, dagpragtstjerne,<br />
miliegræs, skov-viol, dunet egebregne,<br />
tredelt egebregne, akselblomstret star, skovspringklap,<br />
skov-rørhvene <strong>og</strong> lund-fladstjerne.<br />
Fig. 17 Et ”sig” i afd. 176, Vesterskov, dvs et vådt strøg i skovbunden, hvor vandet ophober sig under nedbør for<br />
sidenhen at sive langsomt væk. Sig er næsten forsvundet fra de danske skove (<strong>og</strong> dermed <strong>og</strong>så fra spr<strong>og</strong>et) som følge af<br />
omfattende dræning gennem århundreder. I <strong>Tofte</strong> er der sig mange steder. De er voksested for flere sjældne planter,<br />
bl.a. gul rævehale. 3. juni 2006. Foto Erik Buchwald.<br />
179
Der er især i de nordvestlige dele af Vesterskov<br />
en rig busk<strong>vegetation</strong> af hassel, abild, slåen, benved,<br />
alm., koral- <strong>og</strong> engriflet hvidtjørn, fuglekirsebær,<br />
bævre-asp, alm. hæg <strong>og</strong> kristtorn. Hassel<br />
findes både som meget gamle <strong>og</strong> helt unge,<br />
samt som regulære hasselkrat uden træer over. Af<br />
sjældnere planter kan fremhæves kongebregne,<br />
kambregne, skov-gøgeurt, storblomstret kodriver,<br />
fruebær <strong>og</strong> talrige bestande af liden steffensurt.<br />
I områder med morbund er der meget<br />
blåtop eller ørnebregne, samt mindre bestande<br />
af bl.a. liljekonval, majblomst <strong>og</strong> blåbær.<br />
Vesterskov har en række steder helt naturlige <strong>og</strong><br />
u<strong>på</strong>virkede lavninger kaldet sig, hvor vandet siver<br />
mod vandløbene. I disse vokser foruden rød-el <strong>og</strong><br />
ask, forlænget star, kær-star, tykakset star, alm. <strong>og</strong><br />
småbladet milturt, rørgræs, gul iris, alm. mjødurt<br />
<strong>og</strong> de sjældne gul rævehale <strong>og</strong> småfrugtet vandstjerne.<br />
Det vurderes, at skoven udelukkende kan<br />
opretholde sin store artsrigdom af urter <strong>og</strong> buske<br />
<strong>på</strong> grund af vildtets græsning, som forhindrer<br />
træer i at dominere i skovens underetage. Der er<br />
dermed talrige små lysninger, hvor urter <strong>og</strong> buske<br />
er helt fri af træernes kronetag. De fleste af træarterne<br />
findes både som meget gamle, halvgamle<br />
<strong>og</strong> helt unge individer. Det ser ud til, at de gode<br />
lysforhold gør, at ikke kun skyggetræarterne er i<br />
stand til at forynge sig. De unge træer bærer præg<br />
af, at de ofte skal bruge årtier som buskformede<br />
små individer, før de er istand til at vokse op over<br />
vildtets bidhøjde. Man føler, når man færdes i Vesterskov,<br />
at dele af fortidens urskov sagtens kunne<br />
have set ud <strong>på</strong> tilsvarende måde.<br />
180<br />
Østerskov<br />
Østerskov har mange træk fælles med Vesterskov,<br />
men den er ikke helt så u<strong>på</strong>virket, artsrig eller rig<br />
<strong>på</strong> sjældenheder. Især i dens nordlige del, i afd.<br />
174 <strong>og</strong> 175, er der enkelte døde <strong>og</strong> levende rødgraner<br />
plantet for ca. 100 år siden, men hovedindtrykket<br />
er både her <strong>og</strong> i resten af Østerskov<br />
urskovsagtigt. Der er meget mere dun-birk <strong>og</strong><br />
vorte-birk i Østerskov end i Vesterskov, <strong>og</strong> der<br />
er <strong>og</strong>så udstrakte områder, hvor rød-el er næsten<br />
enerådende. Både eg <strong>og</strong> bøg opnår en meget<br />
smuk udvikling med majestætiske kæmpetræer i<br />
bl.a. områder med ørnebregnedominans, fx dele<br />
af afd. 193a.<br />
Afdeling 193 er interessant ved, at næsten alle<br />
de træarter, der findes i <strong>Tofte</strong> skovområdet, kan<br />
ses som både unge træer <strong>og</strong> som meget gamle<br />
træer, samt i aldersklasser derimellem. Det<br />
gælder fx bøg, stilk-eg, ask, rød-el, dun-birk,<br />
alm. røn, hassel, bævre-asp, spids-løn, alm.<br />
hæg, abild, kristtorn <strong>og</strong> tørst. Det vurderes, at<br />
det er samspillet af vildtgræsning <strong>på</strong> passende<br />
niveau med stedvis mange ørnebregner, der giver<br />
den nødvendige lysmængde <strong>og</strong> variation <strong>på</strong><br />
skovbunden, så alle disse træarter kan forynge<br />
sig <strong>og</strong> trives til høj alder sammen, uden at stå<br />
så tæt at de udkonkurrerer hinanden. Der er<br />
tale om kæmpe træer, hvilket følgende diametre<br />
målt i brysthøjde d. 27/5 2004 vidner om:<br />
eg 132 cm, ask 125 cm, bøg 115 cm, samt en<br />
el <strong>på</strong> 145 cm fordelt <strong>på</strong> 5 stammer, hvoraf den<br />
største var 77 cm.
Fig. 18 Storm har væltet en eg <strong>på</strong> over en meters tykkelse, som stod solitært i en ørnebregnebestand nær det sted, hvor<br />
både havørn <strong>og</strong> sort stork havde rede i 1950’erne. Bregnerne medvirker til en åben skovstruktur, som er attraktiv<br />
for de store fugle, når de skal flyve til <strong>og</strong> fra reden. I denne afdeling af Østerskov har forfatteren målt et skovstrukturindeks<br />
<strong>på</strong> 74 d. 27. maj 2004. Det er vist det højeste, der er målt i Danmark, <strong>og</strong> svarer til urskovsagtige forhold<br />
(Møller 2005). Her findes både gamle, mellemaldrende <strong>og</strong> unge individer af næsten alle de træ- <strong>og</strong> buskarter, som<br />
findes i <strong>Tofte</strong>. Afd. 193a. 4. september 2009. Foto Erik Buchwald.<br />
181
Af bundfloret i Østerskov kan nævnes dunet<br />
egebregne, skovstjerne, majblomst, dunet <strong>og</strong> liden<br />
steffensurt, forlænget <strong>og</strong> akselblomstret star,<br />
vedbend, alm. milturt, gul frøstjerne, hvid anemone,<br />
stor fladstjerne, dag-pragtstjerne, springbalsamin,<br />
bredbladet mangeløv, fjerbregne,<br />
blåbær, blåtop, hønsebær, ørnebregne, skov- <strong>og</strong><br />
bjærg-rørhvene, skov-viol, krat-viol, lund-fladstjerne,<br />
liden pileurt, kæmpe-svingel, miliegræs,<br />
skov-springklap <strong>og</strong> den rødlistede småfrugtet<br />
vandstjerne.<br />
182<br />
<strong>Tofte</strong> Bøge <strong>og</strong> tilgrænsende<br />
elle-, aske- <strong>og</strong> birkeskov<br />
Rundt om <strong>Tofte</strong> Bakke ses et usædvanligt naturligt<br />
<strong>og</strong> u<strong>på</strong>virket eksempel <strong>på</strong>, hvordan skovens<br />
sammensætning ændrer sig efter jordbunds- <strong>og</strong><br />
fugtighedsforhold fra næsten ren bøgeskov <strong>på</strong><br />
høj veldrænet bund til elle-aske-skov <strong>på</strong> næringsrig<br />
våd bund <strong>og</strong> til sidst til ren dunbirkeskov<br />
<strong>på</strong> den sure mosebund i kanten af højmosen.<br />
Bøgeskoven er hovedsagelig <strong>på</strong> muldbund<br />
Fig. 19 Storblomstret kodriver er hyppig langs kanterne af <strong>Tofte</strong> Bakke i overgangen mellem bøge- <strong>og</strong> elleskov.<br />
24. april 2004. Foto Erik Buchwald.
Fig 20 Slåenkrat foran gamle ege. Kun i bidely i krattet er der opvækst af unge ege,<br />
sammen med røn <strong>og</strong> abild. Krattet er ved at brede sig ud i overdrevet. Bønderskov<br />
Egene, afd. 200. 4. juni 2006. Foto Erik Buchwald.<br />
med skov-rørhvene, miliegræs, lund-rapgræs,<br />
skov-hundegræs <strong>og</strong> skovsyre. Elle-askeskoven<br />
ligger ud til højmosens laggzonebæk <strong>og</strong> er meget<br />
artsrig med bl.a. krans-konval, firblad, storblomstret<br />
kodriver, tue-star, forlænget star, stiv star,<br />
akselblomstret star, dunet <strong>og</strong> liden steffensurt,<br />
skov-skræppe, stor fladstjerne, spring-balsamin,<br />
lund-fladstjerne, hunde-kvik, skov-rørhvene,<br />
knoldet brunrod, liden pileurt, kær-høgeskæg,<br />
krybende baldrian, nyrebladet ranunkel, rosendueurt<br />
<strong>og</strong> den rødlistede småfrugtet vandstjerne.<br />
Birkeskoven er domineret af blåtop ledsaget af<br />
mosebølle, tue-kæruld, klokkelyng, smalbladet<br />
mangeløv, tranebær <strong>og</strong> et enkelt sted hønsebær.<br />
Bønderskov <strong>og</strong> Bønderskov Egene<br />
Bønderskov er meget rig <strong>på</strong> eg, <strong>og</strong> rummer i<br />
modsætning til de tre ovennævnte skove <strong>og</strong>så<br />
småbladet lind, hvilket ofte tolkes som at skoven<br />
aldrig har været ryddet helt eller været særligt<br />
intensivt udnyttet. Der er d<strong>og</strong> kun tale om<br />
enkelte individer af lind. De ser ud til at være<br />
af stor alder udfra tykkelsen ved basis, selvom<br />
de enkelte stammer ikke er særlig tykke. De fleste<br />
af egene er gamle, men der er <strong>og</strong>så unge <strong>og</strong><br />
mellemaldrende ege, som uden undtagelse er<br />
vokset frem beskyttet af slåenkrat, svarende til<br />
den teori om egens foryngelse i urskoven, som<br />
183
Fig. 21 Store lysninger findes i skoven, hvor gammel birkeskov er brudt sammen. Vildsvinene roder grundigt i jorden,<br />
<strong>og</strong> ser bl.a. ud til at æde rodstængler af ørnebregnerne, så de ikke bliver for dominerende. Ege <strong>på</strong> mere end en<br />
meters tykkelse er ikke et særsyn i <strong>Tofte</strong>. Kamrene afd. 182b. 4. september 2009. Foto Erik Buchwald.<br />
er fremsat af Vera i 2000 - se senere. Sådanne<br />
slåenkrat med unge ege ses bl.a. i afd. 207b, i<br />
200a <strong>og</strong> i afd. 199a. I kraft af egens evne til at<br />
blive meget gammel, <strong>og</strong> slåenkrattets evne til at<br />
”vandre” omkring i lysningerne i skoven, delvis<br />
hekseringsagtigt, ser det ud til, at denne foryngelsesform<br />
er den absolut vigtigste for egen i<br />
denne del af <strong>Tofte</strong>. Skoven er som følge af vildtets<br />
græsning tilpas lysåben til, at slåenbuskene<br />
er istand til <strong>og</strong>så at vokse mange steder under <strong>og</strong><br />
mellem de gamle egetræer.<br />
184<br />
Bundfloraen er rig i Bønderskov, med en del<br />
partier, der minder om Vesterskov, men <strong>og</strong>så en<br />
speciel næsten ren stilkegeskov mod øst kaldet<br />
Bønderskov Egene. Sidstnævnte står <strong>på</strong> et ret tykt<br />
lag flyvesand, som forhindrer de mere næringskrævende<br />
træarter i at få fodfæste. I Bønderskov<br />
Egene er der alm. kohvede, liljekonval, hønsebær,<br />
dag-pragtstjerne, majblomst, smalbladet mangeløv<br />
<strong>og</strong> blåbær. I selve Bønderskov ses bl.a. hassel,<br />
krans-konval, skov-springklap, stor fladstjerne,<br />
hønsebær, festgræs, kristtorn, enebær, blåtop, ask,
lind, glat hunderose, benved, alm. hæg, kvalkved,<br />
abild <strong>og</strong> alm. hvidtjørn. Endvidere er der talrige<br />
små <strong>og</strong> større lysninger med engagtig <strong>vegetation</strong>,<br />
med fx eng-kabbeleje, alm. mjødurt <strong>og</strong> blåtop,<br />
hvor den gamle træbestand er gået til af ælde.<br />
Busklaget inkl. de små træarter er veludviklet,<br />
bl.a. med smukke store gamle tjørn, røn <strong>og</strong> abild,<br />
som ofte står helt fri for andre større træer <strong>og</strong> derfor<br />
blomstrer rigt <strong>og</strong> smukt.<br />
Engskoven<br />
Engskoven afviger fra de ovenstående ved at<br />
have en n<strong>og</strong>et lavere maksimalalder <strong>på</strong> træerne,<br />
<strong>og</strong> ved at have en meget frodig muldbund i store<br />
dele, samt ret store indslag af småbladet lind.<br />
Den er d<strong>og</strong> ligesom de ovenstående meget blandet<br />
i sin træartssammensætning, <strong>og</strong> har meget<br />
stilk-eg, rød-el, ask, bævre-asp <strong>og</strong> dun-birk, men<br />
<strong>og</strong>så bøg, alm. røn, selje-pil, abild, spids-løn <strong>og</strong><br />
hassel. Af bundfloret kan særligt fremhæves stor<br />
konval, skov-rørhvene, ørnebregne, alm. kohvede,<br />
lilje-konval, majblomst, miliegræs, skovspringklap,<br />
alm. bingelurt, hylster-guldstjerne,<br />
stor frytle <strong>og</strong> skov-gøgeurt.<br />
Sumpskov <strong>og</strong> øvrige<br />
partier med naturskov<br />
Ud over de ovennævnte er der talrige andre mindre<br />
naturskovsstykker med store floristiske kvaliteter,<br />
ikke mindst de mange områder med skovbevokset<br />
tørvemose <strong>og</strong> elle-skov. Det vil d<strong>og</strong> føre<br />
for vidt at gå i detaljer med dem alle. Generelt<br />
kan det siges, at skovbevokset tørvemose ofte<br />
rummer hønsebær, butfinnet mangeløv eller<br />
multebær, <strong>og</strong> at elleskovene ofte rummer småfrugtet<br />
vandstjerne <strong>og</strong> en lang række halvsjældne<br />
arter. I kratskoven omkring søen Ydre Lune <strong>på</strong><br />
højmosen vokser en bestand af den sjældne orkide<br />
hjertebladet fliglæbe.<br />
Der findes naturskovspartier udenfor vildthegnet<br />
bl.a. langs Haslevgårde Å <strong>og</strong> langs kysten<br />
– oftest domineret af birk, eg eller asp. De har<br />
generelt et frodigere, men mere artsfattigt bundflor<br />
end skov inde i reservatet. N<strong>og</strong>le arter favoriseres<br />
tydeligvis af den meget svagere græsning<br />
– fx engelsød, brombær, hindbær, stor nælde <strong>og</strong><br />
dunet steffensurt, idet de er markant hyppigere<br />
<strong>og</strong> frodigere udenfor end indenfor hegnet. Det<br />
må være <strong>på</strong> bekostning af de sjældnere arter, idet<br />
de sjældneste arter fundet i naturskoven udenfor<br />
hegnet er kranskonval, festgræs, multebær<br />
<strong>og</strong> femradet ulvefod, dvs. de øvrige sjældne arter<br />
mangler helt.<br />
Plantage <strong>og</strong> andre kulturprægede arealer<br />
I de plantageagtige skovområder er der fundet<br />
en n<strong>og</strong>et mere forarmet <strong>og</strong> almindelig flora end<br />
i naturskovene. Visse steder ses d<strong>og</strong> <strong>og</strong>så eksempler<br />
<strong>på</strong> bedre flora <strong>og</strong> ligefrem arter, som ikke er<br />
set i naturskoven. Det gælder skov-hullæbe, som<br />
kun er fundet i den plantede egeskov i afd. 161f.<br />
I skovfyrplantagerne ses meget blåtop, plettet<br />
gøgeurt, klokkelyng <strong>og</strong> tyttebær i bundfloret, <strong>og</strong><br />
et sted i afd. 211a vokser en pæn bestand af den<br />
185
et sjældne linnea. Store dele af skovfyrplantagen<br />
er oprindeligt plantet i våd hede, som ser ud til<br />
at kunne komme igen, hvis plantagen blev helt<br />
eller delvis ryddet, idet hedens arter i høj grad<br />
holder stand under fyrrene.<br />
De udstrakte granplantager af især sitka er meget<br />
fattige <strong>på</strong> interessant bundflor. På visse af<br />
stormfaldsarealerne er fremspiret småfrugtet<br />
vandstjerne i pytter i kørespor. Endvidere er<br />
der registreret enkelte eksemplarer af otteradet<br />
ulvefod, hjertebladet fliglæbe <strong>og</strong> kambregne <strong>på</strong><br />
kanten af grøfter beskygget af granplantage, bl.a.<br />
langs sydkanten af Kragelundsmarken.<br />
Der er ikke nævneværdige fund fra græsmarker<br />
<strong>og</strong> lignende, bortset fra at der i Firkanten, afd.<br />
170b, vokser lidt dværg-perikon, hvor vildsvin<br />
har rodet i marken. En art som i øvrigt kun er<br />
registreret i vildsvineskrab i tidvis våd eng i Lupinstykket,<br />
afd. 199d.<br />
Kysten<br />
Langs den ca 5 km lange kyststrækning skifter<br />
forholdene fra syd mod nord fra sandstrand med<br />
småklitter til strandenge. Skiftet sker ret brat ud<br />
for Kragelundsporten, hvor der er en lagunedannelse<br />
i gang.<br />
Kysten bygges syd for lagunen op af sandede<br />
strandvolde, som ofte er så høje, at sandflugten<br />
tager fat <strong>og</strong> omdanner dem til små klitter. I<br />
klitterne er der udover hjælme <strong>og</strong> marehalm en<br />
række andre arter, som fx hedelyng, engelskgræs,<br />
186<br />
bakke-nellike, sand-star, strand-kvik, sand-frøstjerne,<br />
strand-kvan <strong>og</strong> liden skjaller. Flere steder<br />
har der udviklet sig klithede med masser af<br />
lyng, tyttebær, revling <strong>og</strong> blåbær, ledsaget af bl.a.<br />
engelsk visse, æble-rose <strong>og</strong> blød filtrose.<br />
På den ugræssede strandeng omkring lagunen <strong>og</strong><br />
<strong>på</strong> dens små øer findes en artsrig <strong>vegetation</strong> med<br />
bl.a. tætblomstret hindebæger, stilket kilebæger,<br />
klæg-siv, eng-klaseskærm, læge-kokleare, strandmalurt,<br />
rødbrun k<strong>og</strong>leaks <strong>og</strong> vadegræs. I selve<br />
lagunen eller tæt langs kysten i øvrigt vokser<br />
langstilket <strong>og</strong> almindelig havgræs foruden smalbladet,<br />
almindelig <strong>og</strong> dværg-bændeltang.<br />
Langs kystvejen ses flere steder bestande af farvevisse<br />
<strong>og</strong> lav skorzoner i lysningerne <strong>på</strong> de gamle<br />
skovtilgroede klitter. I skovbrynet mod strandengen<br />
ved sydkanten af ”vildokse-folden” findes<br />
en stor bestand af festgræs. I strandsumpen<br />
nærved vokser strand-kvan <strong>og</strong> gærdesnerle.<br />
I selve ”vildokse-folden” er strandengen tætgræsset.<br />
Der er flere partier med fersk trykvand fra<br />
baglandet. Store dele af folden er ret højtliggende,<br />
så salt<strong>på</strong>virkningen er begrænset. Det giver<br />
en blandet fersk/salt flora med bl.a. meget lysesiv,<br />
kryb-hvene, knæbøjet rævehale <strong>og</strong> alm. star<br />
ledsaget af engkarse, engkabbeleje, eng-nellikerod,<br />
gul iris, gåse-potentil, engelskgræs, strandasters,<br />
alm. sumpstrå <strong>og</strong> enskællet sumpstrå. En<br />
del grøfter gennem engen <strong>og</strong> manglen <strong>på</strong> tuer af<br />
gul engmyre tyder <strong>på</strong>, at der har været tale om<br />
omlægning <strong>og</strong> ret intensiv drift i perioder. <strong>Flora</strong>en<br />
virker i hvert fald ikke helt så rig, som man<br />
kunne have forventet.
Udvalgte arter <strong>og</strong> artsgrupper<br />
Da floralisten (side 350 - 359) for området omfatter<br />
ca. 690 forskellige taxa (ca 650 arter, plus<br />
n<strong>og</strong>le underarter <strong>og</strong> navngivne varianter <strong>og</strong> hybrider),<br />
er det kun muligt her at omtale n<strong>og</strong>le få<br />
arter <strong>og</strong> grupper. Særlig betydning har de arter,<br />
som er meget udbredte <strong>og</strong> talrige. De mest almindelige<br />
arter er derfor opstillet i tabel 4 med<br />
et groft skøn over deres arealdække i hektar for<br />
at give et indtryk af hyppigheden. Skønnene baserer<br />
sig <strong>på</strong> feltbesøgene støttet til luftfotos.<br />
Fig. 22 Blandet naturskov i Østerskov afd. 197. Ørnebregnen er med til at holde træbestanden ret åben her, så de<br />
enkelte træer får god plads <strong>og</strong> bliver bredkronede, samtidig med at mange træarter slipper igennem uden at blive<br />
udskygget af bøg. I urskovstiden var ørnebregne endnu hyppigere i Jylland, end den er i dag, jf optællinger af dens<br />
sporer i bunden af 3 jyske søer (Odgaard 1994). 24. april 2004. Foto Erik Buchwald.<br />
187
Hektar Art<br />
500 Dun-Birk<br />
500 Hedelyng<br />
500 Blåtop<br />
250 Rød-El<br />
250 Klokkelyng<br />
250 Tue-Kæruld<br />
100 Bøg<br />
100 Stilk-Eg<br />
50 Hvid Anemone<br />
50 Ene<br />
50 Stor Fladstjerne<br />
50 Multebær<br />
50 Hvid Næbfrø<br />
25 Ørnebregne<br />
25 Tranebær<br />
25 Skovsyre<br />
25 Eng-Rørhvene<br />
25 Majblomst<br />
10 Grå-Pil<br />
10 Sand-Star<br />
10 Alm. Hvene<br />
10 Rød Svingel, engform<br />
10 Fløjlsgræs<br />
Tabel 4. De mest udbredte arter i området <strong>og</strong> deres<br />
skønnede arealdækning. Undersøgelsesområdet er til<br />
sammenligning <strong>på</strong> i alt ca 4150 hektar. Plantede individer<br />
indgår ikke; derfor indgår gran <strong>og</strong> fyr ikke.<br />
188<br />
Rødlistede arter<br />
De sjældne <strong>og</strong> rødlistede arter er af særlig interesse<br />
ved at indikere forhold, som er sjældne <strong>på</strong><br />
landsplan, men tilstede i <strong>Tofte</strong>.<br />
I området vokser følgende 18 tidligere eller aktuelt<br />
rødlistede arter: Se tabel 5.<br />
Det er særligt bemærkelsesværdigt, at småfrugtet<br />
vandstjerne har så mange <strong>og</strong> store bestande i området,<br />
når den stort set er uddød i resten af Danmark.<br />
Det vurderes, at den er ekstremt begunstiget<br />
<strong>og</strong> åbenbart afhængig af vildsvinenes roden<br />
i jorden <strong>på</strong> fugtig-våd muldbund. Den vokser<br />
hyppigt som en lysegrøn plæne ud over mudderet<br />
sådanne steder, hvor svinene tidligere har<br />
rodet. Arten er kun i enkelte tilfælde konstateret<br />
i grøfter <strong>og</strong> slet ikke ude i de regulære vandløb<br />
eller vandhuller, <strong>og</strong> må således karakteriseres som<br />
en art knyttet til mudder <strong>og</strong> pytter snarere end<br />
til vandløb <strong>og</strong> søer. Den trives fint både i fuldt<br />
dagslys <strong>og</strong> i halvskyggen inde i græsningsskoven.<br />
Liden steffensurt ser <strong>og</strong>så ud til at være stærkt<br />
begunstiget af vildsvinenes aktiviteter, <strong>og</strong> har<br />
ofte store trivelige bestande, hvor svinene n<strong>og</strong>en<br />
tid forinden har været i gang. Enkelte steder i<br />
området vokser den <strong>på</strong> gammelt trøsket ved,<br />
men de fleste fund er direkte <strong>på</strong> våd muld.<br />
Generelt vurderes det, at alle de rødlistearter, der<br />
er fundet i undersøgelsesområdet, er mere eller<br />
mindre begunstigede af den ret naturlige vildtbestand<br />
<strong>og</strong> dennes aktiviteter, samt af en høj<br />
vandstand med så naturlige vandstandssvingninger<br />
som muligt.
National status Lokal status<br />
1990 1997 2009<br />
Småfrugtet vandstjerne Sjælden (R) Akut truet (E) Akut truet (E) Mange store bestande (>> 1000)<br />
Langbladet soldug Sjælden (R) Sårbar (V) Sårbar (V) Mange store bestande (>> 1000)<br />
Blomstersiv Sårbar (V) Sårbar (V) Sårbar (V) Ca. 100 ex i een bestand<br />
Bakke-Gøgelilje - - Nær truet (NT) Spredt set i alt ca 20-30 stk<br />
Otteradet ulvefod Sårbar (V) Sjælden (R) Sjælden (R) Ca. 5 ex i én bestand<br />
Kongebregne Sårbar (V) Sjælden (R) Sjælden (R) Ca. 3 ex i én bestand<br />
Multebær Sårbar (V) Sjælden (R) Sjælden (R) Mange store bestande (>> 1000)<br />
Lugtløs æble-rose Sjælden (R) Sjælden (R) Sjælden (R) Et ex i Vesterskov i indre bryn<br />
Klokke-vintergrøn Sjælden (R) Sjælden (R) Ikke truet (LC) Ca. 250 ex spredt over ca 300 meter<br />
Eng-klaseskærm Sjælden (R) Udgået Ikke truet (LC) Stor bestand ude ved kysten<br />
Hjertebladet fliglæde Sjælden (R) Udgået Ikke truet (LC) To bestande <strong>på</strong> ca 40 <strong>og</strong> 1 ex<br />
Knudearve Sjælden (R) Udgået - Én bestand <strong>på</strong> ca 50 ex<br />
Kær-Fnokurt Sjælden (R) Udgået - Flere store bestande (>> 1000)<br />
Liden Steffensurt Sjælden (R) Udgået - Mange store bestande (>> 1000)<br />
Linnea Sjælden (R) Udgået - Én klon dækkende ca 150 kvm<br />
Tue-star Sjælden (R) Udgået Ikke truet (LC) Flere store bestande (>> 100)<br />
Blodstillende bibernelle Sjælden (R) Udgået - Et ex set i vejkant, Kragelundsvej<br />
Svensk øjentrøst cfr Sjælden (R) Udgået - Ca. 75 <strong>på</strong> spor ved Sydgabet afd 139<br />
Tabel 5. Disse 18 arter fra rødlisterne vokser i området. Rødlister omfatter arter, som har oplevet meget stor tilbagegang<br />
i Danmark, er meget sjældne eller truede.<br />
189
Fig. 23 Rødlistearten småfrugtet vandstjerne er næsten uddød i Danmark. I <strong>Tofte</strong> er den d<strong>og</strong> fortsat talrig takket<br />
være vildsvinene <strong>og</strong> den meget naturvenlige drift gennem mange årtier. Afd. 155b ved Rådden Røv. 17. maj 2007.<br />
Foto Erik Buchwald.<br />
Bregner<br />
Ud over ovennævnte rødlistede kongebregne har<br />
<strong>Tofte</strong> en stor hyppighed <strong>og</strong> mængde af andre<br />
bregner, bl.a. med store bestande af dunet <strong>og</strong><br />
tredelt egebregne i naturskovene. Ørnebregne<br />
præger flere partier af skoven <strong>og</strong> <strong>på</strong>virker skovens<br />
foryngelse <strong>og</strong> struktur, der hvor den er dominerende.<br />
Mindre hyppig er kambregne, som<br />
er fundet fåtalligt i klitterne <strong>og</strong> <strong>på</strong> skyggefulde<br />
kanter af vandløb <strong>og</strong> grøfter. Enkelte steder i<br />
190<br />
randzonen af højmosen vokser den ret sjældne<br />
butfinnet mangeløv – dels i lysåben birkeskov,<br />
dels i helt lysåben lagg<strong>vegetation</strong>. Endelig er der<br />
en række fund af almindelig månerude – som<br />
bestemt ikke er en almindelig plante længere.<br />
Den vokser med spredte individer i flere af eng-,<br />
hede- <strong>og</strong> overdrevspartierne, i en lille gammel<br />
grusgrav samt langs n<strong>og</strong>le grøfter <strong>og</strong> veje. Den<br />
er nem at overse, <strong>og</strong> det formodes, at der findes<br />
mange flere end de ret få fundne individer.
Ulvefod<br />
Området huser hele fire arter af ulvefod: otteradet,<br />
femradet, almindelig <strong>og</strong> liden. De ser ud til<br />
at have glæde af de gode spiringsmuligheder <strong>på</strong><br />
blottet sand <strong>og</strong> tørv, som følger af dyrenes tråd<br />
<strong>og</strong> svinenes roden i jorden. Liden ulvefod vokser<br />
i en udrænet tidvis vandfyldt lavning i Kragelundsmarken<br />
Syd, hvor den naturligt svingende<br />
vandstand gavner arten.<br />
Engblomme<br />
Ved Rådden Røv i sydkanten af <strong>Tofte</strong> Bakke<br />
har revirjæger Peter Knudsen i årevis fulgt en<br />
Fig, 24 Kær-fnokurt. Kanalen øst for <strong>Tofte</strong> Sø. 4. juni 2006. Foto Erik Buchwald.<br />
mindre bestand af engblomme i et kærområde<br />
med trenervet snerre, tue-star <strong>og</strong> store mængder<br />
af festgræs. Bestanden tæller omkring 10 blomstrende<br />
engblomme <strong>og</strong> n<strong>og</strong>le vegetative.<br />
Kær-Fnokurt<br />
Denne sjældne urt farvede i juni 2006 betydelige<br />
dele af bredderne af østbassinet i <strong>Tofte</strong> Sø gult,<br />
idet titusindvis af individer var vokset frem <strong>på</strong><br />
søens mudrede tørvebredder. Dens antal svinger<br />
meget fra år til år. Ud over ved søen vokser der<br />
mindre antal i den store kanal, der går mod sydøst<br />
fra søens østende.<br />
191
Vandarve <strong>og</strong> knudearve<br />
Stedvis, hvor vildsvinene roder i fugtig jord, vælter<br />
det frem med liden vandarve bagefter, i så<br />
stort omfang, at jorden kan se helt grøn ud af<br />
den tætte bestand af kun 1 til 5 cm høje planter.<br />
Andre steder i området er det den store vandarve,<br />
der laver samme nummer, bortset fra at den<br />
ikke står helt så tæt, <strong>og</strong> er en anelse større. Et<br />
enkelt sted er det knudearve, der i stedet er spiret<br />
frem i forbindelse med en temporær pyt med<br />
oprodet jord. Alle tre er ualmindelige enårige arter,<br />
hvis frø kan ligge i jorden <strong>og</strong> spire frem ved<br />
passende forstyrrelse.<br />
Klokke-ensian<br />
Denne sjældne plante med de smukke blå blomster<br />
har store bestande i de våde heder <strong>og</strong> blåtopenge<br />
syd for Bønderskov. Den findes derudover<br />
fåtalligt i lavninger i Knarmouhede.<br />
Troldurt<br />
Begge danske arter af disse finbladede halv-snylteplanter<br />
med lyserøde blomster trives i store<br />
bestande i <strong>Tofte</strong>. Eng-troldurt vokser med flere<br />
bestande i det ekstremt fine rigkær ude i højmosen<br />
sydøst for <strong>Tofte</strong> Sø, bl.a. sammen med<br />
de ligeledes ualmindelige arter plettet gøgeurt,<br />
spyd-pil, tvebo star, skede-star, leverurt <strong>og</strong> vibefedt.<br />
Den lidt mindre mose-troldurt har mange<br />
spredte bestande i <strong>Tofte</strong>, hvor den trives i relativt<br />
tætgræssede dele af tidvis våd eng <strong>og</strong> hedekær,<br />
især <strong>på</strong> <strong>og</strong> ved dyrenes veksler gennem disse lysåbne<br />
biotoper. Der er d<strong>og</strong> <strong>og</strong>så eksempler i området<br />
<strong>på</strong>, at den vokser i surt overdrev, hvilket<br />
ikke er typisk for arten.<br />
192<br />
Vinter-eg<br />
Den danske udbredelse for vinter-eg er især<br />
midtjylland, så <strong>Tofte</strong> er lidt udenfor denne egearts<br />
gammelkendte udbredelse. Et enkelt ungt<br />
træ <strong>på</strong> ca 7 meters højde vokser ikke desto mindre<br />
<strong>på</strong> sydsiden af Kragelundsvej få meter fra<br />
Kragelundsporten. Det har selvsået sig sammen<br />
med en del stilk-ege, mens arealet var i et kulturhegn<br />
indenfor porten, men ved flytning <strong>og</strong> modernisering<br />
af porten i 2008-09 er træet kommet<br />
lidt udenfor. Både agern <strong>og</strong> blade er typiske.<br />
Skovf<strong>og</strong>ed Birgit Knudsen ved med sikkerhed,<br />
at træet ikke er plantet.<br />
Småbladet lind<br />
Spontane gamle forekomster af lind anses generelt<br />
som tegn <strong>på</strong>, at en skov har stor biol<strong>og</strong>isk<br />
betydning <strong>og</strong> kontinuitet, idet linden var<br />
en af de træarter, der hurtigt forsvandt ved tidligere<br />
tiders for hårde udnyttelse af skov. Den<br />
er desuden meget lang tid om at genindvandre.<br />
I praksis sker det stort set ikke, idet den<br />
i mands minde har haft svært ved at formere<br />
sig ved frø i Danmark. På steder med lind kan<br />
man derfor regne med, at der uafbrudt tilbage<br />
i tiden har været skov, <strong>og</strong> at driften ikke <strong>på</strong><br />
n<strong>og</strong>et tidspunkt har været så intensiv, at linden<br />
er udryddet. Dermed har mange andre<br />
sarte organismer <strong>og</strong>så gode chancer for at have<br />
overlevet. I <strong>Tofte</strong> er der spredte gamle eksemplarer<br />
af småbladet lind både i Bønderskov<br />
Egene, Bønderskov, Engskoven <strong>og</strong> i afd 128-<br />
129 syd for Engskoven. Det største antal er i<br />
<strong>og</strong> ved Engskoven. Der er kun enkelte træer i<br />
Bønderskovene.
Fig. 25 Småbladet lind i Engskoven. Foto Jan Skriver.<br />
Storblomstret kodriver,<br />
krans-konval <strong>og</strong> firblad<br />
Ligesom lind er disse halvsjældne arter indikatorer<br />
for lang tids naturskov <strong>på</strong> stedet. Bestande<br />
af de flotte kodrivere står bl.a. ved NV<br />
kanten af <strong>Tofte</strong> Bakke <strong>på</strong> begge sider af Bakketårnet<br />
i overgangszonen mellem bøge- <strong>og</strong><br />
elleskov <strong>og</strong> lidt ind i begge skovtyper. De ser<br />
ikke ud til at blive spist af vildtet. Det gør til<br />
gengæld firblad <strong>og</strong> krans-konval, som derfor<br />
står mere spredt, end man kan se dem i skove<br />
uden vildt. Frodigst står de i <strong>Tofte</strong> <strong>på</strong> steder,<br />
hvor krat eller væltede stammer holder vildttrykket<br />
nede, samtidig med at jordbunden er<br />
frodig fugtig muld.<br />
Fruebær <strong>og</strong> hønsebær<br />
Gad vide om <strong>Tofte</strong> har Danmarks største bestand<br />
af den temmelig sjældne hønsebær? Massevis af<br />
steder i birke- eller ege-domineret skov, samt i<br />
græsbevoksede lysninger i skoven står større <strong>og</strong><br />
mindre bestande af hønsebær – oftest <strong>på</strong> eller<br />
mellem blåtoptuer. N<strong>og</strong>le af bestandene dækker<br />
mange hundrede kvadratmeter med over tusinde<br />
blomstrende planter. Den er <strong>og</strong>så truffet under<br />
gamle fritstående ener <strong>og</strong> under bøg. Den er kun<br />
i de græssede dele af <strong>Tofte</strong>, så den må være begunstiget<br />
af græsningen. Fruebær er ikke hyppig<br />
i <strong>Tofte</strong>, men har d<strong>og</strong> bestande spredt over<br />
flere hektar i den lyse blandskov i Gl. Enge, samt<br />
mindre bestande i Bønderskov <strong>og</strong> Vesterskov.<br />
193
Fig. 26 Skov-gøgeurt i afd. 177d af Vesterskov. Den er én af <strong>Tofte</strong>s 7 orkidé-arter. 28. juni 2006. Foto Erik Buchwald.<br />
194
Linnea<br />
Denne elegante krybende halvbusk kendes<br />
kun fra få steder i Danmark. En bestand <strong>på</strong><br />
ca 150 kvadratmeter blev i 2006 opdaget mellem<br />
tyttebær <strong>og</strong> mos i skovfyrskoven nord for<br />
Sjældengladporten.<br />
Tornblad<br />
Denne gulblomstrende busk, som minder om<br />
en tornet gyvel, er kendt som en meget sjælden<br />
plante i de første danske floraer fra 1600-tallet.<br />
Dengang var den kun kendt fra egnen omkring<br />
Ribe <strong>og</strong> Esbjerg. Dens naturlige udbredelse er<br />
egne med kystklima i vestlige Europa fra Danmark<br />
til Spanien. Den er mere frostfølsom end<br />
gyvel <strong>og</strong> har derfor haft svært ved at overleve i<br />
Danmark. De senere årtiers stadigt flere milde<br />
vintre har givet den mulighed for at etablere flere<br />
bestande. I <strong>Tofte</strong> har den en lille forekomst med<br />
n<strong>og</strong>le få buske <strong>på</strong> <strong>Tofte</strong> Bakke nær Bakkehuset.<br />
Ifølge Skovf<strong>og</strong>ed Birgit Knudsen har buskene<br />
vokset i årtier <strong>på</strong> stedet uden at brede sig. Om<br />
de er dukket op her af sig selv, eller er udsået,<br />
fortaber sig i det uvisse.<br />
Forskelligfarvet forglemmigej<br />
Dette er endnu en af de ualmindelige arter,<br />
hvor <strong>Tofte</strong> rummer helt usædvanligt store<br />
bestande. Bl.a. langs Kragelundsvej i områder,<br />
hvor vildsvinene har rodet i jorden, vokser<br />
der titusindvis af disse små kønne planter<br />
frem, hvor blomsterne skifter farve fra gul over<br />
violet til blå i løbet af deres udvikling. Den<br />
er enårig <strong>og</strong> kaster masser af frø, som så ligger<br />
i jorden <strong>og</strong> venter <strong>på</strong> næste gang vildsvinene<br />
vender jorden. Ved Botanisk Forenings<br />
landsdækkende projekt ”Heder <strong>og</strong> Overdrev”<br />
fra 1982-89 fandt man kun arten i 181 ud<br />
af 1100 undersøgte kvadrater <strong>på</strong> 5x5 km, <strong>og</strong><br />
konstaterede at arten er en af de arter, der er<br />
allermest afhængig af græsning. Hele 84 % af<br />
fundene var gjort <strong>på</strong> græssede lokaliteter, mens<br />
de resterende 16 % forklaredes ved reliktforekomst<br />
<strong>på</strong> jord blottet af muldvarpe eller andre<br />
dyrs virke. Det er dermed oplagt, at det<br />
er vildsvinene, der betinger den usædvanligt<br />
talrige forekomst i <strong>Tofte</strong>.<br />
Kattefod <strong>og</strong> Guldblomme<br />
Disse to kønne overdrevsblomster er gået stærkt<br />
tilbage <strong>på</strong> landsplan. Guldblomme – <strong>og</strong>så kendt<br />
som Volverlej – er fx forsvundet fra øerne bortset<br />
fra Rødme Svinehaver <strong>på</strong> Fyn. I <strong>Tofte</strong> trives den<br />
heldigvis stadig <strong>og</strong> med flere bestande, hvoraf<br />
den største rummer op mod 100 blomstrende<br />
eksemplarer. Kattefod har mange bestande i sydøstlige<br />
del af <strong>Tofte</strong>, især <strong>på</strong> Lyngbakkerne <strong>og</strong> i de<br />
gamle klitter ved Sandhusene <strong>på</strong> begge sider af<br />
Sellegårdsbækken.<br />
Orkideer<br />
Syv arter orkideer vokser i <strong>Tofte</strong>. Der er tusindvis<br />
plettet gøgeurt fordelt <strong>på</strong> mange bestande,<br />
mens de øvrige arter er fåtallige: Skov-gøgeurt,<br />
maj-gøgeurt, skov-hullæbe, sump-hullæbe,<br />
bakke-gøgelilje <strong>og</strong> hjertebladet fliglæbe. Sumphullæbe<br />
er kun kendt fra eet fund, <strong>og</strong> har ikke<br />
kunnet genfindes, men den er der sandsynligvis<br />
stadig. Findestedet var nemlig i et stort uoverskueligt<br />
rigkær, som kun er besøgt et par gange,<br />
fordi det ligger så svært tilgængeligt langt ude<br />
i mosen.<br />
195
Stor nælde <strong>og</strong> hindbær ædes meget<br />
Brændenælder er åbenlyst blandt vildsvinenes<br />
livretter! Den meget begrænsede forekomst af<br />
brændenælder indenfor vildthegnet i <strong>Tofte</strong> er<br />
markant, når man sammenligner med udenfor<br />
hegnet, hvor vildsvinene ikke kan komme til.<br />
Vildsvinene går ifølge skovf<strong>og</strong>ed Birgit Knudsen<br />
efter nældernes næringsrige underjordiske<br />
dele, <strong>og</strong> er åbenlyst meget effektive til det.<br />
N<strong>og</strong>et tilsvarende ser ud til at gælde hindbær,<br />
som er betydeligt sjældnere indenfor hegnet end<br />
udenfor, men det kan både skyldes hjortene <strong>og</strong><br />
vildsvinene.<br />
Rosmarin-pil, tørve-viol, brun næbfrø,<br />
skov-svingel <strong>og</strong> skov-hejre – fejlangivelser<br />
Angivelser af ovennævnte arter fra <strong>Tofte</strong> bør<br />
man se bort fra, idet bestemmelserne efterfølgende<br />
er anset for usikker af finderen eller er<br />
annuleret udfra belægsmateriale. For tørve-viol<br />
beror angivelserne <strong>på</strong> fund 2 steder i <strong>Tofte</strong> af<br />
vegetative dele med n<strong>og</strong>en behåring, men ved<br />
kontrol i blomstringstiden var blomsterne typiske<br />
eng-viol. Angivelser af storblomstret hønsetarm<br />
<strong>og</strong> krans-tusindblad har heller ikke kunnet<br />
bekræftes.<br />
Tilgroning, vildtforvaltning<br />
<strong>og</strong> invasive arter<br />
De i Danmark meget udbredte trusler mod floraen<br />
knyttet til lysåbne naturtyper - tilgroning<br />
<strong>og</strong> invasive arter - har ingen væsentlig betydning<br />
i undersøgelsesområdet <strong>på</strong> grund af bestanden af<br />
krondyr <strong>og</strong> vildsvin, som kan konstateres at være<br />
196<br />
stor nok til at modvirke disse trusler. Samtidig<br />
er vildtbestanden lav nok til, at naturskovene er<br />
i stand til at opretholde sig selv gennem dels naturlig<br />
foryngelse i selve skovene, dels foryngelse<br />
i dele af de lysåbne biotoper, samtidig med at<br />
andre dele af skovene lysnes til lysåbne biotoper<br />
i takt med, at visse træbestande dør af ælde eller<br />
sygdom uden træopvækst nedenunder.<br />
Det vurderes udfra besigtigelserne <strong>og</strong> analyser af<br />
luftfotos, at der er tale om en fin balance mellem<br />
skov <strong>og</strong> lysåbne biotoper, hvor begge vil kunne<br />
opretholdes <strong>på</strong> lang sigt med et græsningstryk<br />
omkring det nuværende, inklusive variationer.<br />
Skov <strong>og</strong> lysåbne biotoper vil ikke i alle tilfælde<br />
være permanente, idet en del af arealet tydeligvis<br />
skifter fra skov til lysåben <strong>og</strong> omvendt over tid.<br />
Undersøgelsesområdet vil således være sårbart<br />
overfor ændringer i vildtforvaltningen, idet både<br />
væsentligt højere <strong>og</strong> væsentligt lavere græsningstryk<br />
fra vildtet må vurderes som risikabel. Det<br />
er d<strong>og</strong> kendt fra helt naturlige økosystemer, at<br />
der optræder store variationer fra år til år, bl.a.<br />
som følge af svingninger i klima <strong>og</strong> prædatorer.<br />
Svingninger af den art bør således ikke opfattes<br />
som kritiske, idet det er vildtbestandens <strong>på</strong>virkninger<br />
af området <strong>på</strong> en tidsskala af årtier, der er<br />
det afgørende.<br />
For en række af de fundne arter <strong>og</strong> visse af naturtyperne<br />
er vildtets tramp, fouragering eller oproden<br />
af jordbunden en afgørende forudsætning<br />
for forekomsten. Disse arter <strong>og</strong> typer er således<br />
meget sårbare overfor eventuelt væsentligt fald<br />
i vildtbestanden. Eksempler er den rødlistede<br />
småfrugtet vandstjerne, som vurderes at være
helt afhængig af vildsvinebestandens <strong>på</strong>virkning<br />
af området, <strong>og</strong> rigkær, som vurderes helt afhængige<br />
af dyrenes tramp <strong>og</strong> fouragering.<br />
Samspillet mellem dyrene<br />
<strong>og</strong> <strong>vegetation</strong>en<br />
Undersøgelserne af floraen har vist, at vildtet<br />
spiller en afgørende rolle for denne, jf. eksempler<br />
i de forrige afsnit. Derfor redegøres der i<br />
dette afsnit lidt nærmere for n<strong>og</strong>le forhold i relation<br />
til vildtet <strong>og</strong> samspillet med <strong>vegetation</strong>en.<br />
Vildttætheden i forhold<br />
til naturlige økosystemer<br />
Det er en vanskelig disciplin at opgøre bestandstætheder<br />
af hjortevildt <strong>og</strong> andre dyr. I et hegnet<br />
område er dette d<strong>og</strong> ret let, selvom der knytter<br />
sig usikkerheder til bl.a. opgørelsen af antallet af<br />
dyr <strong>og</strong> årstidens indflydelse, ud over at det kan<br />
diskuteres, hvor intensivt dyrene udnytter forskellige<br />
dele af et stort område. Vildttætheden i<br />
naturlige økosystemer er endnu vanskeligere at<br />
belyse, men der findes d<strong>og</strong> forskning <strong>på</strong> området,<br />
jf. nedenfor.<br />
Fig. 27 Vildsvinene skaber stor variation ved deres roden i jorden <strong>og</strong> er med til at opretholde lysninger. Her har de lavet<br />
en lille sø til gavn for en række andre organismer. Østerskoven afd. 193a. 4. september 2009. Foto Erik Buchwald.<br />
197
Skovf<strong>og</strong>ed Birgit Knudsen har oplyst, at vildtbestanden<br />
i <strong>Tofte</strong> hegnet i perioden 2003-2006<br />
har bestået af følgende, samt en del mindre vildt<br />
som rådyr <strong>og</strong> harer mv:<br />
<strong>Tofte</strong><br />
hegnet<br />
Tabel 6.<br />
198<br />
Areal (ha)<br />
Vinter<br />
bestand<br />
Tæthed<br />
Årlig<br />
afskydning<br />
Krondyr ca. 4000 ca. 400 ca. 10 /km 2 120-130<br />
Vildsvin ca. 4000 ca. 150 ca. 4 /km 2 120-130<br />
Maroo & Yalden (2000) har til sammenligning<br />
undersøgt de sandsynlige tætheder af dyr i urskovslandskabet<br />
i nordvestlige Europa med England<br />
som eksempel <strong>og</strong> forskning i Bialowieza,<br />
Polen, som vigtig dataleverandør. De når frem<br />
til, at tæthederne for krondyr <strong>og</strong> vildsvin i urskovstiden<br />
må have været i størrelsesordenen 6,4<br />
<strong>og</strong> 5,9 voksne/km2, samtidig med at der <strong>og</strong>så<br />
var urokser (0,5 voksne/km2) <strong>og</strong> elge (0,3 voksne/km2).<br />
Tætheden er dermed af samme størrelsesorden<br />
som i <strong>Tofte</strong> området i dag, <strong>og</strong> der er<br />
dermed ikke basis for at sige, at tætheden af vildt<br />
i <strong>Tofte</strong> er urimelig eller unaturligt høj.<br />
Fig. 28 Vildsvinet er til stor fordel for den rige flora ved at æde meget græs <strong>og</strong> rode op i jorden, så der bliver lys <strong>og</strong><br />
spiringsbed til mange slags planter. Vesterskov, afd. 176. 3. juni 2006. Foto Erik Buchwald.
Amerikanske undersøgelser i Yellowstone økosystemet<br />
har dokumenteret, at krondyr er istand<br />
til at skabe <strong>og</strong> opretholde lysåbne biotoper i<br />
skovlandskab, <strong>og</strong>så selvom der er rige bestande<br />
af ulve (samt prærieulv, puma, to arter los, sortbjørn<br />
<strong>og</strong> grizzlybjørn). Prædation fra ulve kunne<br />
kun i mindre grad <strong>på</strong>virke denne evne, men medførte<br />
snarere en forøget variation i landskabet i<br />
kraft af varierende græsningsintensitet (Ripple<br />
& Beschta 2003 <strong>og</strong> 2004). Tætheden af krondyr<br />
i deres undersøgelsesområde i <strong>og</strong> ved Yellowstone<br />
National Park var 9 voksne/km 2 i 1919. På<br />
den tid var ulve en alvorlig plage i området, som<br />
stadig var meget svagt <strong>på</strong>virket af mennesker,<br />
efter at det i århundreder havde været ingenmandsland<br />
mellem et antal indianerstammer. I<br />
1800-tallet blev Yellowstone udnævnt til nationalpark<br />
inden væsentlig <strong>på</strong>virkning fra den hvide<br />
mand, bortset fra næsten komplet udryddelse<br />
af bison (Martin & Szuter 1999). I perioden<br />
1919 - 1996 svingede krondyrtætheden generelt<br />
mellem 5 <strong>og</strong> 13 voksne/km2. Udryddelsen<br />
af ulve i midten af 1920’erne medførte ikke en<br />
varig forøgelse af krondyrbestanden, men førte<br />
tværtimod efterhånden til en mindre krondyrbestand,<br />
fordi hjortene overgræssede væsentlige<br />
dele af deres fourageringsområde.<br />
Tallene fra Yellowstone peger ligesom ovenstående<br />
fra Europa <strong>på</strong>, at krondyrbestanden i <strong>Tofte</strong><br />
må anses for at være <strong>på</strong> et ret naturligt niveau,<br />
<strong>og</strong> ikke højere end hvad der måtte forventes,<br />
selv hvis der var ulv, los <strong>og</strong> bjørn tilstede i økosystemet.<br />
I den 170 km 2 store Schweiziske Nationalpark<br />
har tætheden af krondyr siden 1970<br />
tilsvarende ligget <strong>på</strong> ca 9 til 13/km 2 , selvom<br />
dyrene frit kan vandre ind <strong>og</strong> ud – <strong>og</strong> bliver jaget<br />
udenfor parken (Krüsi et al 1998). Halvdelen af<br />
parkens areal er grundet alpine forhold <strong>vegetation</strong>sløs.<br />
Ofte udelades disse arealer af beregningen,<br />
hvorved krondyrtætheden angives dobbelt<br />
så høj. Her bruges brutto tal ligesom for <strong>Tofte</strong>,<br />
hvor man ellers skulle overveje om fx granplantager,<br />
søer, kulturhegn <strong>og</strong> dele af højmosen burde<br />
udgå af arealberegningen, fordi krondyrene ikke<br />
bruger dem eller kun lidt. Antallet af plantearter<br />
i Schweiz steg i øvrigt <strong>på</strong> 50 år til det dobbelte<br />
i græssede områder, men faldt i ugræssede kontrolparceller<br />
(Krüsi et al 1998).<br />
En teori om urskovens fremtoning<br />
<strong>og</strong> samspil med græssende dyr<br />
Ved de botaniske undersøgelser har der som en<br />
sidegevinst kunnet ses <strong>på</strong>, om <strong>Tofte</strong> området kan<br />
bidrage til belysning af en teori om den oprindelige<br />
urskovs fremtoning, som er fremsat af Frans<br />
Vera (2000). Han fremsatte den teori, at urskoven<br />
i nordvestlige Europa var væsentligt præget<br />
af græssende vilde dyr, som hjorte, urokser,<br />
vildsvin <strong>og</strong> vildheste, <strong>og</strong> at skoven gennemgik<br />
en række faser i en cyklisk udvikling. Cyklussen<br />
inkluderede faser med ”græsland” afløst af<br />
krat, hvori skovtræerne så bagefter kunne vokse<br />
frem beskyttet mod vildtets bid. Når skovtræerne<br />
i bevoksningerne blev gamle, senile <strong>og</strong> til<br />
sidst døde, blev bevoksningerne omdannet til<br />
græsland igen, fordi de græssende dyr i skovfasen<br />
havde forhindret etablering af unge træer inde i<br />
skoven i kraft af deres fouragering. I græslandet<br />
indvandrede med tiden stikkende buske <strong>og</strong> krat,<br />
199
således at cyklussen kunne fortsætte. Det, som<br />
Vera kalder ”græsland”, omfatter græs- <strong>og</strong> urteklædte<br />
lysninger i bred forstand, dvs skovlysninger,<br />
enge <strong>og</strong> overdrev.<br />
Eg <strong>og</strong> hassel indtager en fremtrædende plads i<br />
Veras argumentation for teorien, idet begge arter<br />
var meget udbredte <strong>og</strong> dominerende i urskoven<br />
ifølge pollenstudier. Vera fremhæver, at disse<br />
to arter i nutidens urørte skovreservater ikke<br />
er istand til at forynge sig <strong>og</strong> med tiden uddør<br />
lokalt, mens de trives <strong>og</strong> forynger sig i reservater<br />
med urørt naturskov sammen med græssende<br />
dyr. Urørt skov uden væsentlig græsning<br />
kan derfor ikke være særlig tæt <strong>på</strong> urskovens<br />
betingelser.<br />
Kirby (2004) har ved hjælp af en række forskellige<br />
computermodeller <strong>og</strong> scenarier <strong>på</strong> landskabsniveau<br />
forsøgt at kvantificere Veras hypotese.<br />
Han fandt, at den følgende arealfordeling er ret<br />
sandsynlig <strong>på</strong> landskabsniveau, hvis de fremherskende<br />
styrende processer er i overensstemmelse<br />
med Veras teori: Skovbevoksninger 50%, senil<br />
skov i forfald 10%, græsland 25% <strong>og</strong> krat 15%.<br />
Græsland <strong>og</strong> krat skulle således dække størrelsesordenen<br />
40%, mens ca. 60 % skulle være skov.<br />
Der er meget få områder i nordvesteuropa, som<br />
har store gamle urskovsagtige skove <strong>og</strong> n<strong>og</strong>enlunde<br />
naturlige vildtbestande, så de kan bruges<br />
til at belyse Veras teorier i praksis. Hvis Veras<br />
teori er rigtig, kunne det forventes, at man i et<br />
område som <strong>Tofte</strong> Skov kunne se n<strong>og</strong>le eller<br />
alle faserne i hans foreslåede skovudvikling, da<br />
området er så stort <strong>og</strong> så urskovsagtigt, samtidig<br />
200<br />
med at der i århundreder har været væsentlige<br />
bestande af store græssende dyr. De græssende<br />
dyr har tidligere været især kvæg <strong>og</strong> heste, mens<br />
det i de seneste ca 100 år har været især krondyr<br />
<strong>og</strong> vildsvin. Det diskuteres i disse år videnskabeligt<br />
om hjorte <strong>og</strong> vildsvin er nok til at skabe den<br />
af Vera foreslåede cyklus, eller om det er nødvendigt<br />
<strong>og</strong>så med kvæg eller heste.<br />
Observationer af Veras <strong>vegetation</strong>s<br />
faser i <strong>Tofte</strong> området<br />
Alle fire faser i Veras cyklus er repræsenteret hyppigt<br />
i <strong>Tofte</strong>, men der ses <strong>og</strong>så mindre skovpartier<br />
med en udvikling, som ikke svarer til hans teori,<br />
men snarere til mere klassiske teorier om skovens<br />
udvikling. Det er meget sandsynligt, at hverken<br />
Veras teori eller de mere klassiske konkurrerende<br />
teorier dækker den fulde sandhed, idet landskabet<br />
i tid <strong>og</strong> rum har en variation, som er stor<br />
nok til flere teorier. Vera angiver selv, at særlige<br />
forhold stedvis kan have betinget en anderledes<br />
udvikling, fx ekstreme jordbundsforhold.<br />
Skovfase: Der er store arealer med unge, mellemaldrende<br />
<strong>og</strong> gamle naturskovspartier svarende til<br />
Veras skovfase. I væsentlige dele af disse er der<br />
sparsom eller ingen foryngelse af træer, mens der<br />
i andre <strong>og</strong> især de frodigere dele findes – kraftigt<br />
bidt – opvækst af træer. Særligt bøg <strong>og</strong> rød-el er<br />
visse steder konstateret at være istand til at stå <strong>og</strong><br />
overleve i skovbunden i de lysere dele af skoven<br />
<strong>på</strong> trods af græsningstrykket. Individerne udvikler<br />
en busket vækst <strong>og</strong> kan efter mange års eller<br />
årtiers vegeteren blive så brede eller livskraftige,
at de formår at vokse over bidhøjde. I de skovpartier,<br />
hvor der er sådan underskov, er det ikke<br />
sandsynligt at en Vera-cyklus ville udspille sig.<br />
På den anden side kan det tænkes, at det er fraværet<br />
af urokse, vildhest, bison <strong>og</strong> elg, der giver<br />
bøg <strong>og</strong> el chancen for at klare sig.<br />
Sammenbrudsfase: Der er væsentlige partier<br />
med gammel senil naturskov, hvor træerne er<br />
døde eller døende, <strong>og</strong> hvor skoven derved er afløst<br />
eller er ved at blive afløst af lysåbne biotoper<br />
– ofte i form af ret frodigt græsland af en type,<br />
som nærmest er en mellemting mellem eng <strong>og</strong><br />
overdrev, men <strong>og</strong>så indeholder en række klassiske<br />
skovbundsurter. Der er konstateret eksempler<br />
<strong>på</strong> denne sammenbrudsfase både i birke-,<br />
bøge- <strong>og</strong> egedomineret skov.<br />
Græslandsfase: <strong>Tofte</strong> rummer store arealer med<br />
lysåbne biotoper i form af eng <strong>og</strong> overdrev,<br />
svarende til Veras græslandsfase. Pollenundersøgelser<br />
udført i 2006 af professor Bent Aaby i<br />
forbindelse med driftsplanen har vist, at flere af<br />
disse arealer indenfor de seneste par hundrede<br />
år har båret skov, <strong>og</strong> at det kan være en naturlig<br />
udvikling, at skoven mangler nu.<br />
Kratfase: Der er endelig store arealer, hvor stikkende<br />
buske <strong>og</strong> krat har etableret sig i græslandsbiotoper,<br />
herunder udstrakte enebærkrat,<br />
mange forekomster af tjørn, vrietorn, abild <strong>og</strong><br />
roser, samt ikke mindst en del større <strong>og</strong> mindre<br />
krat af slåen. Flere steder ses det <strong>og</strong>så, som beskrevet<br />
af Vera, at eg <strong>og</strong> hassel forynger sig succesfuldt<br />
i disse buske <strong>og</strong> krat, fx er der meget<br />
udprægede eksempler <strong>på</strong> det i Bønderskov, afd.<br />
199a, 200a <strong>og</strong> 207b. Faktisk er det markant, at<br />
der i hovedparten af undersøgelsesområdet ikke<br />
kan konstateres unge individer af eg højere end<br />
en halv meter, bortset fra i slåenkrat eller i ly af<br />
andre buske, svarende til Veras teori.<br />
Siden år 2000 har Veras teori været afvist af flere<br />
pollenforskere, som mente, at teorien var inkompatibel<br />
med pollendata fra urskovstiden. Ved en<br />
grundig analyse af danske pollendata ved brug<br />
af de nyeste internationale metoder er det i en<br />
rapport fra Danmarks <strong>og</strong> Grønlands Geol<strong>og</strong>iske<br />
Undersøgelser (GEUS) i 2009 vist, at Veras teori<br />
er fuldt kompatibel <strong>og</strong>så med pollendata (Nielsen<br />
2009, Nielsen & Buchwald 2010), <strong>og</strong> at der<br />
i Danmarks urskovslandskab var både overdrev<br />
<strong>og</strong> hede tilstede. Efter alt at dømme dækkede<br />
de lysåbne tørre naturtyper endda 10 - 40 % af<br />
landskabet i Jylland.<br />
Samspil med vand <strong>og</strong> driftsforhold<br />
En lang række af arterne <strong>og</strong> naturtyperne i området<br />
er betinget af høj vandstand, af naturlige<br />
svingninger i vandstand, eller af begge dele.<br />
Der er ikke konstateret arter eller naturtyper,<br />
som er afhængige af den nuværende afvanding,<br />
idet der er tilstrækkelige niveauforskelle selv i<br />
de fladere dele af området til at tørbunds- <strong>og</strong><br />
tørkeelskende arter <strong>og</strong> typer har rigelig plads.<br />
Naturgenopretning med hævet vandstand vurderes<br />
således at være til stor gavn for næsten alle<br />
de arter <strong>og</strong> typer, som betinger områdets meget<br />
høje botaniske værdi, <strong>og</strong> neutral for de øvrige.<br />
201
Fig. 29 Frans Veras teori om skovens samspil med græssende dyr rummer 4 faser: græsland, krat, skov <strong>og</strong> skovforfald.<br />
I <strong>Tofte</strong> kan alle faserne ses omsat til virkelighed, fx her i Bønderskov Egene, hvor alle 4 faser mødes <strong>på</strong> fotoet. Både<br />
ene, tjørn, roser <strong>og</strong> slåen agerer krat <strong>og</strong> bidely forskellige steder i <strong>Tofte</strong>. 4. juni 2006. Foto Erik Buchwald.<br />
Fig. 30 Skoven i store dele af <strong>Tofte</strong> mangler i <strong>på</strong>faldende grad opvækst af unge træer, svarende til skovfasen i Veras<br />
teori. Stedvis kan bøg eller rød-el d<strong>og</strong> vegetere i skovbunden i årevis <strong>og</strong> tilsidst slippe fri af dyrenes bid. Vestspidsen af<br />
<strong>Tofte</strong> Bakke med overgangen fra ask-el sump til bøg <strong>på</strong> højere bund. 4. september 2009. Foto Erik Buchwald.<br />
202
Fig. 31 Stedvis i Vesterskov er de gamle træer udlevet <strong>og</strong> døde, så skoven er i forfald tilbage mod græsland. Midt i<br />
billedet holder en gammel eg fortsat stand, men den vil være udsat for stormfald nu, hvor dens nabotræer er gået til<br />
grunde. Kan ses som eksempel <strong>på</strong> Veras fase ”skovforfald”. Afd 157c. 28. juni 2006. Foto Erik Buchwald.<br />
Fig. 32 Artsrigt surt overdrev med mange tuer af gul engmyre <strong>og</strong> dominans af lyng-snerre <strong>og</strong> fåre-svingel, sammen<br />
med bl.a. læge-ærenpris, tandbælg, vellugtende gulaks, djævelsbid <strong>og</strong> bleg star. Overdrevet kan svare til Veras græslandsfase.<br />
Østerskoven/Kamrene, afd. 171d. 29. juni 2006. Foto Erik Buchwald.<br />
203
Det er ved undersøgelserne konstateret, at den<br />
botaniske værdi er meget væsentligt reduceret<br />
i områder, hvor der har været tilplantet med<br />
træer, uanset om der er tale om plantage af nåletræer<br />
eller løvtræer, <strong>og</strong> uanset om der er tale<br />
om danske eller fremmede træarter. Sålænge<br />
bevoksningerne tydeligt kan erkendes at være<br />
plantede, er det markant, at de har en lavere<br />
botanisk værdi end naturskovsbevoksninger <strong>på</strong><br />
tilsvarende bund. Det kan d<strong>og</strong> ikke udelukkes,<br />
at arealer tilplantet med danske løvtræer med<br />
tiden kan få en høj botanisk værdi, fx arealer<br />
tilplantet med birk, rød-el eller stilk-eg. I givet<br />
fald tager det d<strong>og</strong> snarere 100 end 50 år <strong>og</strong> vil<br />
utvivlsomt forudsætte en ret hård <strong>og</strong> uregelmæssig<br />
hugst, som kan fremelske en bevoksningsstruktur<br />
med mange små <strong>og</strong> store lysninger,<br />
svarende til strukturen i naturskoven.<br />
På kort sigt vurderes det relevant at dele af de<br />
ryddede granarealer kan overgå til naturformål<br />
uden tilplanting, eller i hvert fald med en meget<br />
spredt/ekstensiv form for tilplantning med<br />
lokale løvtræer.<br />
Hegning af delarealer for at holde vildtet ude<br />
(kulturhegning <strong>og</strong> lignende) ses <strong>og</strong>så af undersøgelserne<br />
at være meget effektivt til at nedsætte<br />
den botaniske kvalitet. Indenfor hegnede<br />
ugræssede delarealer er der ikke fundet rødlistearter<br />
eller andre sjældne arter, selv i de tilfælde,<br />
hvor der ikke er tilplantet, <strong>og</strong> det var gammel<br />
urskovsagtig græsningsskov forud for hegningen.<br />
Det skyldes, at opvæksten af birk, røn, pil,<br />
bøg <strong>og</strong> andre træer bliver så tæt, når vildtet er<br />
hegnet ude, at floraen bliver end<strong>og</strong> særdeles<br />
forandret <strong>og</strong> mister de sjældne <strong>og</strong> usædvanlige<br />
204<br />
arter. I stedet bliver bundfloret meget mere lig<br />
den flora, man ser i normale forstligt drevne<br />
skove, <strong>og</strong> med stor dominans af n<strong>og</strong>le ret få<br />
almindelige arter.<br />
Naturtyperne <strong>og</strong> deres flora må således anses for<br />
meget sårbare overfor alle typer hegning, som<br />
forhindrer vildtet i at færdes <strong>og</strong> fouragere. Det<br />
kan således anbefales at fjerne de få resterende<br />
indre kulturhegn, i hvert fald dem, som findes i<br />
de gamle naturskove, <strong>og</strong> hvor den tætte opvækst<br />
af unge træer desuden ses at være en trussel mod<br />
en del meget gamle egetræer, som vokser indenfor<br />
disse hegn, <strong>og</strong> som risikerer at blive udkonkurreret<br />
<strong>og</strong> tilsidst dræbt af den tætte opvækst af<br />
unge træer.<br />
Unik botanisk naturværdi<br />
Skov- <strong>og</strong> Naturstyrelsen har i 1994 udgivet<br />
”Oversigt over botaniske lokaliteter. Status <strong>og</strong><br />
forvaltningsbehov”, som bl.a. beskriver et system<br />
til vurdering af den botaniske værdi af lokaliteter<br />
i Danmark. I dette system er både <strong>Tofte</strong><br />
Skov <strong>og</strong> Lille Vildmose vurderet som hørende<br />
til blandt Danmarks mest værdifulde botaniske<br />
lokaliteter (Skov- <strong>og</strong> Naturstyrelsen, 1994, bilag<br />
XVI). Området er som følge af naturskovenes <strong>og</strong><br />
højmosens høje kvalitet <strong>og</strong>så af stor international<br />
betydning.<br />
En nærmere gennemgang af disse forhold<br />
findes som bilag til ”Naturforbedring af <strong>Tofte</strong><br />
Skov i Lille Vildmose - Grøn driftsplan med<br />
skitseprojekt” fra 2009. Deri konkluderes, at<br />
området har unik botanisk naturværdi. I den
Fig. 33 Storblomstret vandranunkel i Pindebæk ved Ny <strong>Tofte</strong>søvej. En fryd for øjet. 4. juni 2006. Foto Erik Buchwald.<br />
forbindelse må det bemærkes, at væsentlige årsager<br />
til den høje værdi er dels højmosen, dels<br />
at der er tale om lysåben gammel græsningsskov<br />
med ret lavt kronedække af træer i selve<br />
skovbevoksningerne, samt talrige store <strong>og</strong> små<br />
lysninger i skovene som helhed. Disse forhold<br />
bevirker tilpas lysmængde i skovbunden <strong>og</strong> stor<br />
variation, hvilket begunstiger floraen. <strong>Flora</strong>en<br />
er helt anderledes <strong>og</strong> af meget lavere værdi i de<br />
enklaver af naturskoven, hvor man har hegnet<br />
<strong>og</strong> forynget. Dette gælder <strong>og</strong>så de steder, hvor<br />
der ikke blev plantet, men blot satset <strong>på</strong> naturlig<br />
foryngelse <strong>og</strong> opvækst under hegn. Årsagen er<br />
åbenlyst, at træernes kroner – især i underskov<br />
<strong>og</strong> mellemetage – lukker sig så tæt sammen, at<br />
variationen <strong>og</strong> lysmængden <strong>på</strong> skovbunden bliver<br />
forringet.<br />
Endelig bidrager en række eng-, hede-, mose- <strong>og</strong><br />
klit-strækninger i området til den unikke værdi.<br />
Det gælder bl.a. rimme-dobbe-systemet med en<br />
mosaik af hede-, eng- <strong>og</strong> mose-typer i nordøsthjørnet<br />
af reservatet, klitområderne i sydøst, <strong>og</strong><br />
en række mose- <strong>og</strong> hedepartier, som støder op til<br />
naturskovsområderne med en helt naturlig overgang<br />
til disse.<br />
205
Fig. 34 Krondyr trækker ind i grantykning. 1. maj 2005. Foto Jan Skriver.<br />
Det vurderes, at hovedårsagen til den unikke<br />
<strong>og</strong> rige flora i området er områdets store skala<br />
<strong>og</strong> helt usædvanligt naturvenlige drift gennem<br />
mange årtier koblet med forekomsten af sjældne<br />
<strong>og</strong> specielle naturtyper som højmose <strong>og</strong> urskovsagtig<br />
naturskov.<br />
Konklusioner<br />
<strong>Tofte</strong> Skov <strong>og</strong> mose med omgivelser indenfor<br />
vildthegnet er af unik botanisk betydning nationalt.<br />
Især de urskovsagtige naturskove <strong>og</strong><br />
206<br />
højmosen er <strong>og</strong>så af stor international betydning.<br />
Der er ved undersøgelserne konstateret 18 rødlistede<br />
plantearter <strong>og</strong> 13 forskellige naturtyper,<br />
som hver især ville være nok til at bringe området<br />
ind <strong>på</strong> Skov- <strong>og</strong> Naturstyrelsens liste over<br />
Danmarks mest værdifulde botaniske lokaliteter.<br />
I alt er der fundet over 650 forskellige arter af<br />
planter, hvilket er meget højt for danske forhold.<br />
Bestanden af krondyr <strong>og</strong> vildsvin i området er<br />
en afgørende forudsætning for de høje botaniske<br />
værdier. Vildtbestanden vurderes at være af<br />
en størrelsesorden <strong>og</strong> sammensætning, som er
nærmere den oprindelige urskovs sammensætning<br />
end n<strong>og</strong>et andet sted i Danmark. Bestandstætheden<br />
er sammenlignelig med forholdene<br />
i Bialowieza skovene <strong>og</strong> Yellowstone National<br />
Park, <strong>og</strong> der er ifølge britiske forskere ingen<br />
grund til at antage, at bestandstætheden i nordvesteuropas<br />
lavland i urskovstiden ikke har været<br />
i samme størrelsesorden.<br />
Uanset at området har så stor botanisk værdi, er<br />
der store delarealer, som har et stort potentiale<br />
for forbedring. Forbedringer af de botaniske kvaliteter<br />
kan dels ske ved at bringe områdets hydrol<strong>og</strong>i<br />
nærmere det naturlige, dels ved at udvide<br />
arealet tilgængeligt for vildt <strong>og</strong> med naturvenlig<br />
drift til de hidtil frahegnede områder, samt endelig<br />
ved at lade plantagedelene overgå til natur.<br />
Fig. 35 Vildsvinet spiller en stor <strong>og</strong> afgørende rolle for mange andre dyr <strong>og</strong> planter i <strong>Tofte</strong> ved at æde meget græs <strong>og</strong> rode<br />
op i jorden. 29. marts 2005. Foto Jan Skriver.<br />
207
Tak<br />
Stor tak til skovf<strong>og</strong>ed Birgit Knudsen <strong>og</strong> revirjæger<br />
Peter Knudsen, der i en lang årrække først<br />
for Lindenborg Gods <strong>og</strong> Codan A/S, <strong>og</strong> sidenhen<br />
for <strong>Aage</strong> V. <strong>Jensens</strong> <strong>Fonde</strong>, har stået for områdets<br />
daglige drift. Begge har usædvanligt stort<br />
kendskab til flora <strong>og</strong> fauna <strong>og</strong> har tydeligvis<br />
gennem deres arbejde været stærkt medvirkende<br />
til at opelske <strong>og</strong> bevare de usædvanlige naturværdier.<br />
En væsentlig del af floraoplysningerne i<br />
208<br />
denne rapport er stillet til rådighed af Birgit <strong>og</strong><br />
Peter Knudsen <strong>og</strong> efterfølgende uden undtagelse<br />
verificeret i projektet Atlas <strong>Flora</strong> Danica. Også<br />
en dybfølt tak til Schimmelmann slægten, hvis<br />
store natur- <strong>og</strong> jagtinteresse gennem et par hundrede<br />
år beskyttede <strong>og</strong> udviklede naturen <strong>og</strong> gav<br />
den plads <strong>og</strong> unik kvalitet. Tak til AVJF fonde<br />
for fortsat at beskytte området <strong>og</strong> for tilladelse<br />
til at udføre de botaniske undersøgelser, samt til<br />
Poul Hald Mortensen <strong>og</strong> Bent Aaby for oplysninger<br />
om plantefund.<br />
Fig. 36 Den kønne blåmunke fra klokke-familien er almindelig flere steder i <strong>Tofte</strong>, hvor den tiltrækker mange insekter.<br />
Her er det violetrandet ildfugl, grøn køllesværmer (<strong>og</strong>så kaldet metalvinge) <strong>og</strong> en flue. <strong>Tofte</strong> Bakke.<br />
29. juni 2006. Foto Erik Buchwald.
English summary<br />
During 2003-2009 the <strong>vegetation</strong> of the <strong>Tofte</strong> Estate comprising<br />
about 4150 hectares was studied by the author as part of<br />
the Danish project Atlas <strong>Flora</strong> Danica. More than 650 species<br />
of tracheophytes grow in the area, which is a very high number<br />
for Danish circumstances. 18 species have been listed in a Danish<br />
Red Data Book as endangered or rare. The floralist includes<br />
many other rare species (marked V, R, A or B in the list) and relatively<br />
few introduced species. <strong>Tofte</strong> includes the largest remnant<br />
active raised b<strong>og</strong> in Denmark and several lakes. Most of <strong>Tofte</strong> has<br />
been fenced since 1907 in order to develop a population of red<br />
deer and wild boar for hunting. The post hunting winter density<br />
of these animals is about 10 and 4 ind./km2 respectively.<br />
These densities are comparable to published presumed densities<br />
in the stone-age virgin forests of NW-Europe and to densities in<br />
Anvendt litteratur<br />
Kirby, K.J., 2004: A model of a natural wooded landscape in Britain<br />
as influenced by large herbivore activity. Forestry, 77, 405-420.<br />
Krüsi, B.O., M. Schütz, H.C. Bigler, H. Grämiger & G. Achermann,<br />
1998: Huftiere und <strong>vegetation</strong> im Schweizerischen Nationalpark<br />
von 1917 bis 1997, i Cornelius, R. & R.R. Hofmann<br />
1998: Extensive Haltung robuster Haustierrassen, Wildtiermanagement,<br />
Multi-Spezies-Projekte. Neue Wege in Naturschutz und<br />
Landschaftspflege. Workshop des Instituts für Zoo- und Wildtierforschung<br />
(IZW), Berlin, 62-74.<br />
Maroo, S. & Yalden, D.W., 2000: The Mesolithic mammal fauna<br />
of Great Britain. Mammal Review, 30, 243-248.<br />
Martin, P.S. & Szuter, C.R., 1999: War zones and game sinks in<br />
Lewis and Clark’s West. Conservation Biol<strong>og</strong>y, 13, 36-45.<br />
Miljøministeriet, Skov- <strong>og</strong> Naturstyrelsen, 1994: Strategi for de<br />
danske naturskove <strong>og</strong> andre bevaringsværdige skovtyper.<br />
Møller, P.F., , 2005: Afprøvning af skovstrukturindekser. AfprøvAfprøvning af metoder til bedømmelse af strukturel diversitet i skov. Danmarks<br />
<strong>og</strong> Grønlands Geol<strong>og</strong>iske Undersøgelse Rapport 2005/2.<br />
Nielsen, A. B., , 2009: Urskovslandskabets åbenhed <strong>og</strong> sammensæt- sammensætning<br />
<strong>og</strong> græsningens betydning i Atlantisk tid belyst ved palæobotaniske<br />
metoder. GEUS rapport 2009/23.<br />
Nielsen, A. B. & Buchwald, E., , 2010: Urskovslandskabets åbenåbenhed <strong>og</strong> græsningens betydning. Skoven 2, 2010, 88-93.<br />
Bialowieza, Yellowstone and Swiss National Park. The structure of<br />
the <strong>vegetation</strong> in <strong>Tofte</strong> lends support to “the theory of the cyclical<br />
turnover of <strong>vegetation</strong>s” as presented by Frans Vera in 2000. About<br />
500 ha of <strong>Tofte</strong> consists of mixed-species oldgrowth natural forests<br />
aged 120-250 years with veteran trees of 300-400 years. Intermixed<br />
are diverse grasslands, heaths and b<strong>og</strong>s. The successions and<br />
four stages in the Vera-cycle can all be seen in many places in <strong>Tofte</strong>:<br />
grassland -> scrub -> forest grove -> forest degeneration back to<br />
grassland. Some parts of <strong>Tofte</strong> have special or extreme edafic properties<br />
and do not follow this type of <strong>vegetation</strong> cycle, as already<br />
mentioned by Vera. These findings lead the author to the conclusion<br />
that <strong>Tofte</strong> is the closest existing Danish anal<strong>og</strong>ue to a primeval<br />
forest landscape and that the very high number of plant species is<br />
directly dependent on the grazing animals and the long continuity.<br />
Odgaard, B.V., , 1994: The Th e Holocene <strong>vegetation</strong> history of northnortherne West Jutland, Denmark. Opera Botanica 123.<br />
Petersen, K., 2004: Eksisterende natur (med bilag). Pilotprojekt<br />
Lille Vildmose Nationalpark.<br />
Petersen, O.G., 1896: Lille Vildmose <strong>og</strong> dens <strong>vegetation</strong>. Bot.<br />
Tidsskr. 20.<br />
Ripple, W.J. & Beschta, R.L., 2003: Wolf reintroduction, predation<br />
risk, and cottonwood recovery in Yellowstone National Park.<br />
Forest Ecol<strong>og</strong>y and Management, 184, 299-313.<br />
Ripple, W.J. & Beschta, R.L., 2004: Wolves, elk, willows, and<br />
trophic cascades in the upper Gallatin Range of Southwestern<br />
Montana, USA. Forest Ecol<strong>og</strong>y and Management, 200, 161-181.<br />
Skov- <strong>og</strong> Naturstyrelsen, 1992: Oversigt over botaniske lokaliteter,<br />
Bind 9. Nordjyllands amt,<br />
Skov- <strong>og</strong> Naturstyrelsen, 1994: Oversigt over botaniske lokaliteter.<br />
Status <strong>og</strong> forvaltningsbehov.<br />
Steenstrup, J., , 1842: Ge<strong>og</strong>nostisk-geol<strong>og</strong>isk Undersøgelse af SkovSkovmoserne Vidnesdam <strong>og</strong> Lillemose i det nordlige Sjælland. Det kgl.<br />
danske Videnskabernes Selskabs mathem. <strong>og</strong> naturvid. afhandlinger<br />
9de del. 1842.<br />
Vera, F.W.M., 2000: Grazing ecol<strong>og</strong>y and forest history. CABI<br />
Publishing, Oxon, UK.<br />
209
Fig. 1 Den store træbuk væver, Lamia textor, siddende <strong>på</strong> et endnu ikke udfoldet blad af kongebregne. Arten udvikler<br />
sig i levende stammer <strong>og</strong> rødder af forskellige arter af pil <strong>og</strong> poppel <strong>og</strong> er 2-3 år om sin udvikling.<br />
Foto Peter O. Knudsen.<br />
210