You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Det journalistiske håndværk 4/ Mediesprog 4<br />
09/06-2008<br />
<strong>Grønlændere</strong> i <strong>Danmark</strong><br />
Pia Konstantin Berg & Maria Louise Rossen<br />
4. semester<br />
1 af 11
Artikelserien '<strong>Grønlændere</strong> i <strong>Danmark</strong>' portrætterer grønlændere, der har forladt<br />
hjemlandet for at skabe sig et liv i <strong>Danmark</strong>. Det er historier om drømme, fordomme,<br />
hjemlængsel, kultursammenstød og succesoplevelser. Om splittelsen og berigelsen ved at<br />
tilhøre to kulturer.<br />
PORTRÆT: Hende på bænken med bajeren i hånden<br />
Grønlænderstiv. Et begreb, der er så integreret i det danske sprog, at alle ved, hvad det<br />
dækker over. Det er de personer, der står med formiddagsbajeren på torvet, når vi kører på<br />
arbejde og samme sted med eftermiddagsbajeren, når vi kører hjem. Dem, som tåger rundt og<br />
ikke kan stå på benene. Men det dækker frem for alt over en fordom. Hanne var<br />
’grønlænderstiv’ i 30 år. Nu er hun tørlagt.<br />
Af: Maria Louise Rossen & Pia Konstantin Berg<br />
Hun ved det allerede, da hun vågner. Faktisk har hun vidst det i flere dage. Det er nu, det hele skal<br />
være slut. Hun har prøvet det før, men denne gang er det alvor.<br />
Hanne rækker ud efter flasken, som står betryggende inden for rækkevidde fra sengen. Hun er<br />
bange. Bange for at dø. Men hun kan ikke holde det ud mere. Der er ingen glæde tilbage. Alt er sort<br />
i sort.<br />
Hun er bange for at gå ud på gaden - tør ikke blive konfronteret med andre mennesker,<br />
medmindre hun har vendt bunden i vejret på adskillige flasker. Hun er bange for at blive mødt med<br />
fordomme og bange for at bekræfte dem. Hun er bange for døden, men frygten for livet<br />
overskygger alt. Derfor tør hun gøre det.<br />
Hun ryger en morgenfed og drikker sig mod til at gå ned i butikken for at købe brevpapir og<br />
frimærker. De nærmeste fortjener et afskedsbrev. Da ordene er opbrugt, tager hun sin dyne og<br />
køkkenkniven og går ned i gården. Her suger hun de sidste solstråler til sig. Røgen fra den sidste<br />
joint siver ned i de slidte astmalunger og beroliger hende. Men det skal ikke ske i gården.<br />
Det skal ske derhjemme. Derfor rejser hun sig og går ind i opgangen igen. Hun har godt set<br />
ham, manden fra naboejendommen. Desværre har han også set hende, for han når at følge med<br />
hende ind, før døren smækker. Hun skynder sig op ad trappen, men taber kniven i farten. Det<br />
afslører hendes plan.<br />
- Nej, han skal ikke forhindre mig i det, tænker hun. Der skal handles hurtigt nu. Hun griber<br />
kniven og stikker den uden den mindste tøven i maven på sig selv. Herefter er alt sløret.<br />
Misbrugstraditionen i bagagen<br />
I <strong>Danmark</strong> fylder grønlandske misbrugere meget i gadebilledet. Men faktisk er det kun en lille<br />
procentdel af grønlænderne i <strong>Danmark</strong>, der har et misbrugsproblem.<br />
Det er svært at afgøre, præcis hvor mange grønlandske misbrugere, der findes i <strong>Danmark</strong>. Der<br />
kan nemlig være tale om meget forskellige former for og grader af misbrug. Men det anslås, at der i<br />
København findes cirka 300.<br />
Misbruget hænger ofte sammen med traumatiske oplevelser eller problemer med at etablere<br />
sig i det danske samfund. Alkoholismen, volden og den høje selvmordsrate i Grønland betyder, at<br />
mange har ubearbejdede traumatiske oplevelser med sig i bagagen, når de rejser fra hjemlandet. 43<br />
2 af 11
procent af de grønlandske kvinder og mænd har været udsat for vold eller grove trusler om vold, og<br />
25 procent af kvinderne er blevet seksuelt misbrugt.<br />
Behandlere og politi i Grønland er enige om, at alkohol i langt de fleste tilfælde er årsag til<br />
volden, og derfor ofres der store summer på alkoholbehandling i Grønland.<br />
Alkoholforbruget i Grønland er faldende, men det ændrer ikke ved de traumatiske minder,<br />
alkoholen har påført dem, der var børn engang. Heller ikke hos de, der er flyttet til <strong>Danmark</strong> og<br />
fortsætter misbrugstraditionen der for at glemme.<br />
Rodløs opvækst<br />
Røgen ligger tungt i det mørke lokale på Skipperkroen. Et værtshus, hvor Hanne plejer at komme<br />
for at drikke med sine grønlandske venner. Hun er 20 år og er lige flyttet til København. Sent denne<br />
aften får hun lyst til at tage videre til et andet værtshus, men da hendes veninde ikke vil med i en<br />
taxa, tager hun imod et lift af fire pakistanske mænd.<br />
Hun stiger ind i den lille røde Fiat og befinder sig kort efter i en skov. De tvinger hende ud<br />
af bilen, og tre af dem voldtager hende på skift, mens den fjerde holder vagt.<br />
- Da jeg kom hjem den aften, gemte jeg følelserne væk. Det var så smerteligt, og jeg<br />
forsøgte bare at glemme det. Bajerne lindrede smerten lidt.<br />
Voldtægten arkiveres bagerst i hovedet sammen med de andre fortrængte oplevelser fra<br />
barndommen og ungdommen. Oplevelser, der har resulteret i rodløshed og mindreværd.<br />
Hanne kom til <strong>Danmark</strong> som 10-årig, og når hun i dag tænker tilbage på opvæksten i<br />
Grønland, mindes hun specielt moderens alkoholisme og de mange perioder, hvor hun var overladt<br />
til sig selv. Fattigdom, druk og omsorgssvigt gjorde, at hun blev fjernet fra hjemmet i Grønland, og<br />
sendt ned til en dansk plejefamilie i Klampenborg.<br />
- De første år savnede jeg slet ikke Grønland. I plejefamilien var hverdagen tryg og god. Der<br />
var ingen fulde mennesker. Men alligevel havde jeg svært ved at falde ordentligt til hos den danske<br />
familie.<br />
Som 12-årig vender Hanne hjem til Grønland igen for at gå i skole. Hun bor på et<br />
børnehjem, fordi moderen stadig ikke er i stand til at passe hende. Efter et års tid går turen igen til<br />
<strong>Danmark</strong> og endnu en plejefamilie, denne gang i Gentofte. Et halvt år senere starter hun på den<br />
første af en lang række kostskoler, som bliver hendes hjem resten af skoletiden. Kun i<br />
sommerferierne får Hanne mulighed for at rejse hjem til Grønland.<br />
Alkohol bliver udvejen<br />
Da Hanne skal tage sin realeksamen, starter hun på en kostskole i Sønderjylland. På det tidspunkt<br />
har hun været sendt rundt mellem syv forskellige skoler og plejefamilier. På skolen får hun det<br />
psykisk dårligt og begynder at sidde alene om aftenen på sit værelse og drikke.<br />
- Det var en dejlig følelse at drikke. Jeg havde så mange følelser, som jeg ikke kunne styre,<br />
og som jeg heller ikke kunne komme ud med.<br />
Det var starten på det, der senere skulle blive over 30 års misbrug. Dagene lignede<br />
hinanden, og det var som at gå rundt med skyklapper på. Hverdagen drejede sig om bajere og hash<br />
fra morgen til aften.<br />
I 1989 får Hanne en dansk kæreste, som er meget voldelig mod hende. En dag bliver det så<br />
slemt, at hun går i panik og griber ud efter en køkkenkniv. Da kæresten kommer ind i køkkenet,<br />
stikker hun kniven i maven på sig selv. Hanne overlever selvmordsforsøget og møder kort efter en<br />
ny mand. Det nye forhold er endnu mere voldeligt end det første.<br />
- Jeg kan godt se nu, at jeg fandt de forkerte mænd. Det var den kærlighed og omsorg, som<br />
jeg ikke fik i barndommen, jeg søgte fra mine mænd. Fyrene udnyttede mig, voldtog mig og stjal<br />
mine penge. Og jeg fandt mig i det.<br />
Men de sidste ti år som misbruger dropper Hanne mændene og trækker sig mere og mere<br />
ind i sig selv. Hun begynder at sidde hjemme og drikke, hvor megen af hendes tid går med at se tv<br />
3 af 11
eller læse bøger. Hun kommer næsten aldrig ud og isolerer sig fra sine drukkammerater.<br />
Hun forbereder sig længe på den dag, hvor hun igen stikker en kniv i maven. Selvmord er<br />
den eneste udvej, hun kan se. Men selvmordsforsøget lykkes ikke. Hun er indlagt i tre måneder på<br />
Rigshospitalet med alvorlige infektioner i maven. Selvom hun i sin tid som misbruger har været<br />
igennem både tuberkulose, voldsom underlivsbetændelse og flere mislykkede selvmordsforsøg, har<br />
hun aldrig oplevet så store, fysiske smerter. Hun overvejer at kaste sig ud fra vinduet på 12. sal,<br />
men sygeplejersken taler hende fra det.<br />
- Det var det værste smertehelvede, og jeg besluttede mig for, at hvis jeg kom igennem det,<br />
ville jeg stoppe mit misbrug.<br />
Hanne kom igennem. Da vi møder hende i slutningen af maj, er det fire år, en måned og 12<br />
dage siden, hun sidst rørte alkohol, cigaretter og hash.<br />
Støtte fra ligesindede<br />
Som grønlænder i <strong>Danmark</strong> kan det være en stor udfordring at snakke om sine problemer på dansk.<br />
Nogle har boet det meste af deres liv i <strong>Danmark</strong>, men finder det alligevel lettere at snakke om de<br />
ubehagelige oplevelser på modersmålet.<br />
Derfor blev der for tre år siden oprettet en speciel afdeling af Anonyme Alkoholikere i<br />
København, hvor møderne foregår på grønlandsk. Behovet er stort, fordi de grønlandske AA-møder<br />
gør det muligt for de tørlagte alkoholikere at snakke med landsmænd, som forstår traumerne fra<br />
opvæksten i Grønland bedre.<br />
AA-møderne er en obligatorisk opfølgning på den behandlingsform, der hedder Minnesotamodellen.<br />
Frederiksberg Centeret i København har siden 2001 haft et specielt behandlingstilbud for<br />
grønlændere med misbrugsproblemer. Her foregår forløbet på grønlandsk eller dansk og varetages<br />
af grønlandske behandlere.<br />
Det giver misbrugerne mulighed for at blive ædru gennem et forløb, hvor de kan udtrykke<br />
sig på deres eget sprog. De kan tale med nogen, som kender den grønlandske kultur, og som kender<br />
til de specielle problemer, som grønlandske misbrugere i <strong>Danmark</strong> har.<br />
Bitterhed betaler sig ikke<br />
Da Hanne bliver udskrevet fra Rigshospitalet i sommeren 2004, er hun ædru og har været det under<br />
hele indlæggelsen. Men gennem samtaler med en psykoterapeut finder hun ud af, at det er<br />
nødvendigt med en professionel behandling, så hun ikke ryger tilbage i misbruget. Derfor starter<br />
hun på Frederiksberg Centerets Minnesota-model.<br />
Som en del af behandlingen skal hun deltage i AA-møder, men Hanne har svært ved at åbne<br />
sig ordentligt op.<br />
- Det var hårdt at gå til de danske AA-møder, fordi mindreværdet fyldte så meget. I starten<br />
havde jeg bare lyst til at vende om, fordi jeg følte mig uden for som grønlænder.<br />
Men møderne hjælper. Hun lærer at se ud over de fordomme, hun frygter at blive mødt med,<br />
fordi hun er grønlænder. Og da hun kort tid efter begynder til grønlandske AA-møder, oplever hun<br />
en indforståethed og et fællesskab, som styrker hende. Nu drømmer hun om at bruge den nyfundne<br />
styrke til selv at hjælpe andre med misbrugsproblemer. Allerhelst vil hun tilbage til sin barndomsby<br />
i Grønland og dele ud af sine erfaringer.<br />
For første gang føler Hanne, at hun har kontakt til sig selv og sit indre barn. Det barn, der<br />
blev svigtet, og som aldrig er kommet over det. Det barn, der bare drømte om at have blondt hår og<br />
blå øjne. Det er i barndommen, al smerten begyndte, og det er her, smerten kan lindres.<br />
Da hun sidder i lænestolen i sin lejlighed på Amager og fortæller åbent om svigt, voldtægt,<br />
misbrug og sygdom, er det slående, hvor afklaret hun er. Der er ingen bebrejdelser. Ingen bitterhed<br />
over alt det, hun har været udsat for.<br />
- Bitterhed kan ikke betale sig. Jeg er taknemmelig for den indsigt, jeg har fået ved at<br />
komme igennem prøvelserne. Det var det, der skulle til, for at jeg kunne lære mig selv at kende.<br />
4 af 11
Hanne har ønsket at være anonym. Hendes rigtige navn er bekendt af journalisterne.<br />
5 af 11
PORTRÆT: Hende, der er i høj kurs<br />
Læger er næsten lige så sjældne som friske agurker i Grønland. Landet mod nord har svært<br />
ved at lokke de højtuddannede til, fordi mange vælger at blive i <strong>Danmark</strong> og arbejde. En af<br />
dem er Aviaja Roos. Hun er grønlænder og arbejder som gynækolog.<br />
Af: Maria Louise Rossen & Pia Konstantin Berg<br />
Telefonen ringer, forbindelsen i røret knitrer, da Aviaja trykker røret mod øret. Det er hendes mor,<br />
der ringer fra Grønland.<br />
Den forårsdag i <strong>Danmark</strong> for 28 år siden sidder Aviaja i en lejlighed i <strong>Danmark</strong>. Hun er i<br />
gang med første år på medicinstudiet i Århus. Første skridt på vejen til at blive læge - første skridt<br />
til drømmeuddannelsen. Moderens stemme lyder i røret, hun har noget vigtigt at fortælle.<br />
I morges sejlede en lille båd ud i Godthåbsfjorden. Forsigtigt manøvrerede den sig ud i<br />
fjorden, der omkranser Grønlands hovedstad, Nuuk. I båden sad to mænd med deres geværer i<br />
hånden. De skulle på jagt, for det er rypesæson i Grønland.<br />
I telefonen fortæller moderen, at Aviajas far er meldt savnet. Båden, der sejlede ud i morges,<br />
er ikke vendt tilbage. Faderen forsvandt den dag i Godthåbsfjorden. Han og kammeraten blev aldrig<br />
fundet.<br />
Faderens død rusker gevaldigt op i Aviajas liv. Hun er som mange andre unge grønlændere<br />
taget til <strong>Danmark</strong> for at få sig en uddannelse, men står nu ansigt til ansigt med de barske realiteter i<br />
hjemlandet.<br />
Aviaja rejser til Grønland for at være sammen med familien, mens eftersøgningen står på.<br />
Politiet opgiver efter nogen tid at finde de to forsvundne, men familien har svært ved at acceptere,<br />
at faderen ikke vender hjem igen.<br />
Studierne venter i <strong>Danmark</strong>, og Aviaja er nødt til at tage tilbage. En måned efter faderens<br />
forsvinden bliver der holdt mindegudstjeneste. Aviaja sidder midt i eksamenslæsningen og må tage<br />
sin sidste afsked med faderen 3500 km fra hjemlandet.<br />
Akademisk opdragelse<br />
Nu sidder Aviaja på en havestol i en villahave i Holbæk. Færdiguddannet og med job som<br />
gynækolog på Herlev Sygehus. Omkring hende løber hendes tre drenge og leger med en kammerat.<br />
Børnene har hun sammen med manden, Morten, som er dansker og lige som hende vokset op i<br />
Grønland.<br />
Aviajas øjne bliver blanke, da hun fortæller om faderens død. Den barske oplevelse er svær<br />
at tale om. Efter faderens død trak Aviaja sig ind i sig selv og begravede sig bag bøger og<br />
eksamenslæsning i <strong>Danmark</strong>. Medicinstudiet skulle jo gennemføres, så fremtiden kunne sikres med<br />
en god uddannelse.<br />
- Jeg er nærmest blevet opdraget til at skulle gennemføre en høj uddannelse. I vores familie<br />
er det en selvfølge at rejse til <strong>Danmark</strong> og få en uddannelse, fortæller Aviaja.<br />
En nyuddannet grønlænder kan næsten være sikker på, at der står en ivrig chef hjemme i<br />
Grønland og vifter med en ansættelseskontrakt. Mange jobs står ubesatte, og at skaffe uddannet<br />
arbejdskraft er et af landets største problemer. Et problem, der kunne løses, hvis de veluddannede<br />
grønlændere, som bor i <strong>Danmark</strong>, vender hjem igen efter endt uddannelse. Men mange vælger at<br />
blive i <strong>Danmark</strong>. Nogle fordi karrieremulighederne er bedre, andre fordi de har stiftet familie i løbet<br />
af studietiden.<br />
Siden hjemmestyrets indførelse i 1979 har de grønlandske politikere kæmpet for at skaffe<br />
veluddannet arbejdskraft til landet. De håber, at de unge vil tage en god uddannelse og komme<br />
tilbage til Grønland igen, når studierne er overstået i <strong>Danmark</strong> eller udlandet.<br />
6 af 11
Grønland vil blive styrket, hvis magteliten består af folk med en stærk tilknytning til landet.<br />
Det skal være folk, der ønsker at bo og leve i landet, folk der har noget på spil, og hvis liv i mange<br />
år fremefter vil blive påvirket af de politiske beslutninger. Hjemmestyret og Den Nordatlantiske<br />
Gruppe i Folketinget arbejder i øjeblikket på at undersøge, hvordan man kan gøre det mere<br />
attraktivt for de veluddannede grønlændere at bosætte sig i hjemlandet.<br />
Teenager i ferielandet<br />
Sandet knaser mellem tæerne og duften af saltvand slår mod næsen. Aviaja er barn og er med sin<br />
familie i <strong>Danmark</strong> for at besøge moderens danske familie. Varmen trykker, for luftfugtigheden er<br />
meget højere end derhjemme. For hende var <strong>Danmark</strong> på det tidspunkt et ferieland, hvor man havde<br />
det sjovt sammen. Et land med sol, strand og ballade. Men ikke mindst et land, som hun altid havde<br />
vidst, engang skulle blive hendes andet hjem.<br />
- Vi tog til <strong>Danmark</strong>, når vi skulle have det godt. Og jeg havde jo hele tiden vidst, at jeg<br />
skulle herned engang for at uddanne mig. Så jeg har faktisk altid forbundet <strong>Danmark</strong> med noget<br />
positivt.<br />
Som 16-årig starter hun som kostskoleelev på Viborg Gymnasium. Da Aviaja træder ind i<br />
klasselokalet første skoledag, er det med en følelse af at have forladt de trygge rammer i Grønland.<br />
Men hurtigt spotter hun andre grønlændere, som hun kender fra Nuuk. Dem finder hun sammen<br />
med, og de tager i fællesskab imod de udfordringer, som gymnasietiden giver. Tre år senere, i 1984,<br />
får hun sin studenterhue.<br />
’Grønlandisering’<br />
I folkeskolen hjemme i Grønland var det danske gloser, der fløj over katederet. På det tidspunkt var<br />
det en politisk målsætning, at skolerne skulle være dansksprogede. Men med Hjemmestyrets<br />
indførelse ændrede sprogpolitikken sig pludselig. På det tidspunkt gik Aviaja i 9. klasse, og hun<br />
havde svært ved omstille sig til, at undervisningen foregik på grønlandsk.<br />
- Jeg talte og taler stadig dårligt grønlandsk. Min mor er dansk, og hjemme hos os talte hele<br />
familien dansk. Så det var svært for mig, at det primære sprog i folkeskolen pludselig skulle være<br />
grønlandsk.<br />
Det grønlandske Hjemmestyre tager med beslutningen om, at der skal tales grønlandsk i<br />
skolerne, de første skridt mod det, der senere får betegnelsen ’Grønlandisering’. En politisk og<br />
kulturel debat om, hvilket sprog der skal være det primære i landet.<br />
Kampen har på mange måder smittet af på andre områder af landets politik. For eksempel<br />
har det i årtier været målsætningen for Hjemmestyret at skaffe jobs til grønlændere, der taler<br />
grønlandsk. Hjemmestyret er i øjeblikket i gang med at omstrukturere den offentlige administration,<br />
hvor topposterne skal gå til grønlandsktalende. Det har skabt grobund for en heftig debat. For hvad<br />
så med de grønlændere, der har uddannet sig i <strong>Danmark</strong> og taler dårligt grønlandsk? Hjemmestyrets<br />
’Grønlandisering’ betyder altså, at nogle grønlændere kommer i klemme i deres eget land, fordi de,<br />
lige som Aviaja, er vokset op i et hjem, hvor der bliver talt dansk.<br />
Kulturerne er en gave<br />
Mørklødet, sort hår og mørke, smalle øjne. Helst lettere fordrukken og gerne med en guldøl i<br />
hånden. De grønlændere, der bor i <strong>Danmark</strong>, skal dagligt forholde sig til den stereotype forestilling<br />
om, hvem de er, og hvilke problemer de har. Det er en forestilling om, at grønlændere i grunden er<br />
nogle temmelig primitive mennesker uden ret mange ressourcer, som synker til bunds i<br />
storbyjunglen, når de kommer til <strong>Danmark</strong>.<br />
Aviaja kan stadig blive hidsig over det stereotype billede, som sidder dybt i mange danskere.<br />
- Jeg møder tit folk, der har en bestemt forestilling om, hvad en grønlænder er. Desværre<br />
passer den oftest bare ikke på mig. Derfor fortæller mine venner mig tit, at jeg må være anderledes<br />
end resten af de grønlændere, der bor i <strong>Danmark</strong>. Sådan er det bare ikke. <strong>Grønlændere</strong> er lige så<br />
7 af 11
forskellige, som danskere er det.<br />
Den grønlandske kultur er en vigtig del af Aviajas hverdag. Hun kan ikke skjule, at familien<br />
i Holbæk har to hjemlande. Der er tydelige spor efter både Grønland og <strong>Danmark</strong> i huset.<br />
Sofapuderne er af sælskind, og den ene af Aviajas sønner bærer det grønlandske navn Salik.<br />
Aviaja har en længsel efter at vende hjem til den grønlandske kultur, som hun forlod for 28<br />
år siden. Selvom hun i flere perioder har været hjemme i Grønland på ferie eller for at arbejde som<br />
læge, drømmer hun om en dag at flytte rigtigt tilbage.<br />
Men trods lægemanglen i Grønland er der ikke brug for flere gynækologer. De tre<br />
eksisterende stillinger er nemlig allerede besatte. Aviaja kunne sagtens få et job som reservelæge på<br />
hospitalet i Nuuk, men det ville være spild af den specialisering, hun har brugt de sidste mange år<br />
på at tage i <strong>Danmark</strong>. Ønsket om at vende hjem bliver derfor påvirket af de begrænsede<br />
karrieremuligheder, der venter hende i Grønland.<br />
Hun føler sig stadig splittet mellem de to lande og kulturer. En splittelse, som hun mener, er<br />
et af grundvilkårene, når man lever som grønlænder i <strong>Danmark</strong>.<br />
- Der var engang en, der sagde til mig, at jeg skulle tage det som en gave, at jeg har fået to kulturer.<br />
Man kan enten tænke på det at høre til i både <strong>Danmark</strong> og Grønland som en splittelse eller en<br />
berigelse. Jeg vælger at se det som en berigelse, der har været med til at forme mit liv.<br />
8 af 11
PORTRÆT: Ham, der skal forme sin fremtid<br />
Hvert år rumsterer et spørgsmål under huen på de nyudsprungne studenter i Grønland: Skal<br />
jeg forlade min familie, min kultur og mine trygge omgivelser og få en uddannelse i<br />
<strong>Danmark</strong>? Eller skal jeg blive hjemme og få det bedste ud af de fremtidsmuligheder, de<br />
grønlandske uddannelser tilbyder? Nikolaj Gedionsen valgte <strong>Danmark</strong>.<br />
Af: Maria Louise Rossen & Pia Konstantin Berg<br />
”Du er doven. Du er dårligere end alle andre på alle måder. Du må ikke være sammen med andre<br />
mennesker, for du fortjener ikke at have et socialt liv. Du skal bare sidde herhjemme og studere”.<br />
Det er først på eftermiddagen en forårsdag i 2007. Nikolaj Gedionsen ligger i sengen på sit<br />
værelse i delelejligheden på Østerbro. De selvbebrejdende tanker rammer, så snart han slår øjnene<br />
op. Han slår konstant sig selv i hovedet med dem, så han slet ikke får en chance for at slå dem ud af<br />
hovedet igen.<br />
Tankerne bliver heller ikke listet ud af munden, for han kan ikke fortælle, hvordan han har det.<br />
De danske studerende er anderledes end ham. De har et liv ved siden af studiet med deres familie og<br />
gamle venner. Nikolaj har kun studiet. Det andet har han efterladt langt mod nord.<br />
Hans mor ville hjælpe ham, hvis hun vidste, hvor slemt han har det. Dog ringer han ikke hjem<br />
til Nuuk og betror sig. Barndommens ’kan selv - vil selv’ ligger for dybt i ham. Han skal nok klare<br />
psykologistudiet på egen hånd, så han kan få den akademiske uddannelse, han har lært hjemmefra,<br />
er det eneste rigtige. Han skal vise dem alle sammen. Det var i hvert fald det, der var planen.<br />
Gårsdagens nat blev til tidlig morgen, før han kom i seng. I timevis sad han koncentreret foran<br />
computeren, og det er også den, han tænder nu. Som et deja-vu, der kører på repeat, åbner han<br />
programmet. Studiebøgerne er gemt langt væk. Han har ikke haft dem i hænderne i flere måneder,<br />
og det er heller ikke i dag, han finder dem frem. I dag begraver han sig i et spil World of Warcraft.<br />
Ligesom i går. Og i forgårs. Og dagen før det.<br />
Nikolaj er på grænsen til en depression. Han ved det bare ikke selv.<br />
Hunger efter højtuddannede<br />
Som grønlænder er uddannelsesmulighederne i hjemlandet begrænsede. Indbyggertallet på godt<br />
56.000 gør det økonomisk umuligt at oprette uddannelser på alle områder, og derfor vælger mange<br />
at rejse til <strong>Danmark</strong> efter gymnasiet. I dag bor her cirka 500 studerende.<br />
Manglen på højtuddannet, grønlandsk arbejdskraft har fået Hjemmestyret til at kæmpe for<br />
bedre uddannelsesmuligheder. I 1998 indgik de en uddannelsesaftale med det danske<br />
Undervisningsministerium. Her blev det besluttet, at grønlændere med et gennemsnit på 8,0 eller<br />
derover kan springe køen over på universitetsuddannelser, hvor der er kvoteoptag. Dermed kan en<br />
grønlandsk student med et gennemsnit på 8,1 blive optaget på studieretninger som for eksempel<br />
medicin og psykologi, hvor gennemsnitskravet ellers ligger næsten to karakterer højere.<br />
Det kan være en stor omvæltning for en ung grønlænder at starte på en uddannelse i <strong>Danmark</strong>.<br />
I gymnasietiden bliver de vejledt om fremtiden, og når de kommer til <strong>Danmark</strong>, tager<br />
studievejlederne i de grønlandske huse over. Men det er svært at tage højde for<br />
tilpasningsproblemer, kulturelle komplikationer og hjemve. Derfor må en del grønlændere opgive at<br />
gennemføre deres uddannelse.<br />
Kurs mod Coca-Cola-land<br />
Det er sommer og året er 2005. Nikolaj har netop gjort sig fortjent til den røde hue fra gymnasiet i<br />
Nuuk, og nu ligger mulighederne åbne. Han sidder i et fly med kurs mod syd.<br />
Det er ikke første gang, han skal til <strong>Danmark</strong>. Barndommens somre tilbragte han i moderens<br />
9 af 11
hjemland hos familien i København – paradisbyen, der flød med Coca Cola og frisk mælk, som<br />
dengang ikke fandtes derhjemme. Men nu er der ikke tale om et par måneders sommerferie. Nu<br />
gælder det fremtiden.<br />
Han er blevet optaget på psykologistudiet i København, men huehåret har endnu ikke lagt sig,<br />
så han har brug for et sabbatår. Han vil prøve noget helt nyt, og København kender han for godt.<br />
Derfor vil han et år til Tønder, hvor hans gamle barndomsven bor.<br />
Uddannelsen tager han bagefter. Siden folkeskolen har han vidst, at han skulle til <strong>Danmark</strong> for<br />
at studere en dag. Dengang var han mønstereleven – lærersønnen, som klarede sig godt i alle fag.<br />
Nogen ville måske kalde ham en stræber.<br />
I gymnasiet holdt uddannelsesplanerne ved, men mønstereleven fik mere kant. Pludselig<br />
åbnede der sig et helt nyt liv for Nikolaj, hvor festerne og det sociale samvær fik topprioritet.<br />
Lektierne dalede på prioriteringslisten.<br />
Han kunne jo sagtens følge med, og han skulle bare hive et middelmådigt gennemsnit hjem, så<br />
lå alverdens uddannelser åbne for ham i <strong>Danmark</strong>. Derfor kunne han tillade sig at køre på frihjul og<br />
nyde sin ungdom. Det samme har han planer om at gøre i Tønder.<br />
For almindelig til stereotyperne<br />
Tiden i Tønder bliver brugt på fest og afslapning. Nikolaj føler sig fint tilpas i Sønderjylland. Også<br />
selvom mange har et firkantet billede af, hvad en grønlænder er. Generelt føler han sig ikke<br />
diskrimineret, men han er træt af, at han fra starten bliver mødt med en forudindtaget forestilling<br />
om grønlændere.<br />
- Det, der er så specielt ved at være grønlænder. er, at vi hele tiden skal repræsentere vores<br />
land. Når danskerne kun kender til stereotyperne, som enten er ’den fordrukne grønlænder’ eller<br />
’den ædle vilde’, lærer de aldrig det i midten at kende – det rigtige, hvis man kan sige sådan. Det er<br />
trættende i længden, fortæller han.<br />
Da Nikolaj begynder på psykologistudiet i København, føler han sig også anderledes. Den<br />
grønlandske opvækst ligger langt fra studiekammeraternes barndom. Oven i det gælder der specielle<br />
regler for ham, som betyder, at han er blevet optaget på studiet med et gennemsnit, der er godt én<br />
karakter lavere end kravet.<br />
- Der var ingen, der sagde noget om, at jeg var kommet for let ind, men jeg tror helt sikkert, de<br />
tænkte det. I starten var vi alle lige, men det ændrede sig lidt, da jeg sagde det med gennemsnittet.<br />
Ingen at tale med<br />
Studiestarten går umiddelbart fint for Nikolaj. Han nyder rusturen, festerne og de sociale<br />
arrangementer. Masser af sjov og ingen stress. Udadtil signalerer han, at alt er godt.<br />
Men alt er langt fra godt. Han kan ikke få sig selv til at åbne en bog, og han ved ikke, hvad der<br />
holder ham fra det. Han forsøger fortsat at overbevise sig selv om, at psykologistudiet er det eneste<br />
rigtige for ham. Derfor erkender han heller ikke problemet.<br />
- Jeg tror, jeg røg ind i noget, der mindede om en depression. Jeg forstod ikke, hvorfor jeg<br />
ikke kunne få mig selv i gang. Det hele var bare noget lort. Nu var jeg en dårlig studerende, og det<br />
fik mig helt ned at ringe.<br />
Nikolajs grønlandske mentalitet får ham til at vende problemerne indad i stedet for udad. Han<br />
kan ikke betro sig til nogen, og derfor ryger han længere og længere ned.<br />
Det eneste, der kan få ham væk fra computeren, er festerne og det sociale bestyrelsesarbejde,<br />
han laver for Avalak – Organisationen af Grønlandske Studerende i <strong>Danmark</strong>.<br />
Fast greb i rødderne<br />
I Avalak hersker der en indforståethed, som man kun forstår, hvis man deler den grønlandske kultur,<br />
sproget og historien. Her får de unge mulighed for at finde sammen om deres grønlandske identitet.<br />
Organisationen er et samlingssted, hvor man kan udveksle erfaringer, søge socialt samvær med<br />
10 af 11
ligesindede og få hjælp til at løse problemer.<br />
Avalak har cirka 400 medlemmer på landsplan fordelt på lokalforeningerne i København,<br />
Odense, Århus og Aalborg. I hver by arrangerer bestyrelsen sociale events, som har til formål at<br />
gøre det lettere for de grønlandske studerende at falde til i <strong>Danmark</strong>.<br />
Medlemmerne af Avalak er spredt ud på mange forskellige studieretninger, hvor der ikke<br />
nødvendigvis går andre grønlændere. Men de kan ofte genkende hinandens oplevelser og problemer<br />
på tværs af studierne. Foreningen er en social oase, hvor der hersker en velkendt ånd, som kan være<br />
en nødvendighed for de unge, som er så langt hjemmefra.<br />
Nedtur på retur<br />
Det er nu snart et år siden, Nikolaj besluttede sig for at droppe ud af psykologistudiet. Han indså, at<br />
planerne om en akademisk uddannelse var lagt ud fra forestillingen om, hvad der blev forventet af<br />
ham, og ikke hvad han selv ønskede.<br />
En rejse til Grønland gjorde udslaget. Her oplevede han, hvordan hans gamle venner klarede<br />
sig godt uden en universitetsgrad, og hvor meget han selv havde fjernet sig fra den Nikolaj, der<br />
rejste derfra to år tidligere.<br />
- Det hele faldt bare på plads for mig deroppe. Måske var det fordi, jeg kom tilbage til mine<br />
rødder og indså, at Nuuk var forandret. Måske var det fordi, jeg selv havde ændret mig.<br />
Tilbage i København får han job som tjener på ’Jensens Bøfhus’ - et job, han er glad for. Han<br />
ved stadig ikke, hvad der præcis gik galt på psykologistudiet. I bund og grund følte han sig bare<br />
ikke ordentligt rustet.<br />
- Generelt synes jeg, at den grønlandske studievejledning om <strong>Danmark</strong> er ret dårlig, men det<br />
er ikke nødvendigvis studievejledernes skyld. Jeg tror, det er svært at være ordentligt forberedt på<br />
en uddannelse.<br />
Nikolaj synes ikke, at reglen om fortrinsret for grønlændere udelukkende er en positiv ting.<br />
For ham betød det, at han dovnede sig gennem gymnasiet, fordi han kunne tillade sig det. Derfor fik<br />
han svært ved at komme op i gear på psykologistudiet. Og han er ikke den eneste.<br />
- Jeg har en veninde, der startede forfra på medicinstudiet, og en af mine bedste venner er ved<br />
at undersøge, om han kan starte forfra på jura. Generelt har folk fra Grønland det bare lidt sværere.<br />
Selvom Nikolaj har gennemlevet sit livs sværeste periode i <strong>Danmark</strong>, vil han blive i<br />
København. Her er mulighederne store, og han føler, at han er vokset fra sin barndomsby.<br />
I dag er han kommet ovenpå igen. Han har fået sat en stopper for de selvdestruktive tanker,<br />
fordi han er begyndt at lytte til sig selv.<br />
- Jeg føler virkelig, at jeg er vokset meget rent personligt. Før troede jeg, at jeg havde styr på<br />
alt, men jeg har lært, at der er nogle ting, man bare ikke kan gennemskue omkring sig selv.<br />
11 af 11