Østbyens Sogneblad - Vor Frelsers Kirke, Vejle
Østbyens Sogneblad - Vor Frelsers Kirke, Vejle
Østbyens Sogneblad - Vor Frelsers Kirke, Vejle
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
4<br />
<strong>Østbyens</strong> <strong>Sogneblad</strong><br />
<strong>Vor</strong> <strong>Frelsers</strong> <strong>Kirke</strong><br />
En heldig bør har<br />
Budskabssnekken bragt -<br />
Af Frank Federspiel-Trautvetter<br />
Juliane Federspiel.<br />
De følgende vers er skrevet til min 2 x tipoldemors<br />
Juliane Federspiels begravelse den 23. februar<br />
1830 af hendes nevø pastor Peter Ulrik Frederik<br />
Schiøtt, præst til Skallerup og Vennebjerg<br />
kirker. Han var søn af min tipoldemors søster Sophie<br />
Christiane Baldewien og Søren Schiøtt og<br />
født på Kølholt ved <strong>Vejle</strong> den 31. august 1802 og<br />
død i Skallerup den 11. december 1873.<br />
En heldig bør har Budskabssnekken bragt<br />
hen over bæltets isklædte vove<br />
men hvi er du i sorgens mørke dragt<br />
du smaabrev fra <strong>Vejle</strong>s kjære skove<br />
jeg kender dig – du kom fra fjerne hjem<br />
min elskte moders træk dit bryst har tegnet,<br />
men hånden dvæler – anelsen staar frem<br />
og ser paa lukket, hvormed du er hegnet.<br />
Ak! Jeg fortæller dig – du er dødens bud<br />
som løftede den tunge sorte vinge<br />
Fremsvæver sorgfyldt over sletten ud<br />
for ogsaa her dit vemodsord at bringe,<br />
Mørkt er dit aasyn, død og kold dit bryst!<br />
Som storm i midnatsstund din skumle stemme,<br />
saa tal da – nu er dit sejl jo løst!<br />
Siig aabent frem, hvad du har i dit gemme.<br />
Hun hviler alt i dødens hvide lin,-<br />
min moders søster – slukt er livets kjerte<br />
Tavs læben er, og kold den godes kind<br />
nu foldes haanden ved det brustne hjerte,<br />
Det var i vinterkvæld – alt natten steg,<br />
men stjernerne saa blinkende fremile<br />
Den fromme kvinde var saa træt og bleg<br />
og længtes saare efter søvnens hvile.<br />
Da vinked døden, og hun slumred hen<br />
alt jamrer frænder ved den sorte kiste,<br />
Ak! Skal vi ikke hende see igjen?<br />
Skal vi for stedse, stedse hende miste?<br />
Alt toner klokken med sin hule røst<br />
til sørgefærd den vennekredsen kalde<br />
hvor skal vort knuste hjerte hente trøst?<br />
For graadkvalt øje taagesløret falder.