2900 Happiness - Aarhus Universitet
2900 Happiness - Aarhus Universitet
2900 Happiness - Aarhus Universitet
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Hvad angår forløbet omkring istandsættelsen og indretningen af natklubben, så sætter karakteren<br />
Jan Erik som nævnt selv en ekspliciteret tidsramme for projeket: ca. en måned. Dette handlings-<br />
forløbs "naturlige" længde er derved givet på forhånd - og dermed ville det give sig selv, hvor<br />
længe forløbet skulle strække sig over, alt efter hvilken struktur af tiden serien nu måtte benytte.<br />
Vel at mærke så fremt man valgte at benytte en mere eller mindre fast og eller ekspliciteret struktur<br />
for tiden.<br />
Hvis et afsnit kun løber over en dag, og der ikke benyttes spring frem i tiden, andet end det spring<br />
der ville være mellem ugens sidste afsnit og den efterfølgendes uges første afsnit, så ville det<br />
beskrevne handlingsforløb på ca. en måned altså minimum løbe over 16 afsnit med en sende-<br />
frekvens på 4 afsnit om ugen, sådan som det er tilfældet for <strong>2900</strong> <strong>Happiness</strong>.<br />
Andre handlingsforløbs længde er ikke på samme måde givet på forhånd, som for eksempel striden<br />
mellem Jan Erik og Steen. Varigheden af sådanne handlingsforløb bestemmes på en anden måde.<br />
Agnes Nixon svarer i Williams’ bog It’s time for my story således på spørgsmålet om, hvor længe et<br />
handlingsforløb skal vare: “You have a gem and you turn it to the light and you turn it every way,<br />
for every refraction that you can get; a plot, a character, exposition, and so on. And when that’s<br />
done, it’s done; it’s time to move on. But you also hope in those refractions to catch a glimmer of<br />
some other story, and maybe how it can cross-over and affect another plot.” 108 Det bliver altså i<br />
sidste ende, ifølge Nixon, en vurderingssag for forfatterne, hvor længe et handlingsforløb som det<br />
nævnte kan strækkes, hvor længe der er stof til at bevare spændingen, udvikle nye plots og<br />
karakterer osv.<br />
Williams analyserer i It’s Time for My Story alle amerikanske daytime soap opera i to uger med 10<br />
episoder i januar og februar 1988 og igen i februar 1989 og 1990. Formålet var blandt andet at finde<br />
fællestræk i deres struktur. Williams fandt blandt andet frem til, at antallet af scener i en halv times<br />
daytime soap opera lå mellem 9 og 11, hvor en enkelt havde helt op til 14 scener. Han definerer en<br />
scene som ”one concept, one story", men konstaterer samtidig, at scener kan være svære at<br />
afgrænse: "It is hard to mark off scenes in, say, a party scene, which moves from couple A to<br />
grouping B, and so on. To soap makers a scene is a “set-up”, so they tend to count more scenes than<br />
I do.” 109<br />
Antallet af scener stemmer dog nogenlunde overens med <strong>2900</strong> <strong>Happiness</strong> fra og med afsnit 18, hvor<br />
der som tidligere nævnt blev indført en halvering af antallet af scener per afsnit. Et andet fællestræk<br />
108 it’s s.169<br />
109 it’s time s.180<br />
82