Aluminiumsmelter og vandkraft i det centrale Vestgrønland
Aluminiumsmelter og vandkraft i det centrale Vestgrønland
Aluminiumsmelter og vandkraft i det centrale Vestgrønland
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
42<br />
2.2.3 Moskusokse<br />
Moskusoksen (Ovibos moschatus) forekommer naturligt i Nordøst– <strong>og</strong><br />
Østgrønland, <strong>og</strong> de begrænsede bestande, der i dag findes i <strong>Vestgrønland</strong><br />
stammer fra 27 dyr, der blev indført fra Østgrønland til et område<br />
ved Kangerlussuaq i 1962 <strong>og</strong> 1965. Efter introduktionen til områ<strong>det</strong> er<br />
bestanden vokset meget hurtigt. I 1983 blev bestanden således vurderet<br />
til at omfatte ca. 700 individer. I 1990 var <strong>det</strong>te tal steget til ca. 2600 individer<br />
(Olesen 1993), <strong>og</strong> mellem 2000 <strong>og</strong> 2004 blev bestanden estimeret til<br />
at være på mellem 7000 <strong>og</strong> 10.000 dyr (Grønlands Naturinstitut 2005).<br />
Tællinger fra 2005 <strong>og</strong> 2006 antyder at bestanden er endnu større end<br />
10.000 dyr (Grønlands Naturinstitut 2006). En vigtig årsag til den kraftige<br />
tilvækst er dyrenes meget gode fødebetingelser som bl.a. giver sig udslag<br />
i hyppige tvillingefødsler. Selvom der ikke findes naturlige fjender<br />
for moskusokser i områ<strong>det</strong> er bestanden gennem jagt udsat for en kraftig<br />
regulering. Der har været kvoteret jagt på bestanden siden 1988, men <strong>det</strong><br />
er ikke altid lykkedes at udnytte kvoten fuldt ud (se afsnit 7.2.2).<br />
I regionen forekommer moskusokser primært i et område syd for Kangerlussuaq<br />
Lufthavn (Angujaartorfiup Nunaa), men de findes overalt i<br />
områ<strong>det</strong>. De højeste tætheder findes i områ<strong>det</strong>s nordøstlige del (Angmalortup<br />
Nunaa <strong>og</strong> Iperaarissap Nunaa) ind mod indlandsisen samt i en<br />
stor dalstrækning i den sydvestlige del (Arnangarngup Qoorua) (Figur<br />
2.18).<br />
Moskusokser foretrækker græslandsområder <strong>og</strong> dværgbuskhede, som<br />
specielt findes i dalstrøgene, hvor de søger føde på de lavest liggende sider<br />
af dalene <strong>og</strong> i frodige, hovedsageligt lavtliggende, områder. Føden<br />
består bl.a. af græsser, halvgræsser <strong>og</strong> nye skud fra pil <strong>og</strong> birk. Bestanden<br />
er stærkt knyttet til områder, hvor forholdene er specielt gunstige<br />
(kerneområder), <strong>og</strong> er meget stedfast i kerneområderne i Angujaartorfiup<br />
Nunaa. Selvom enkelte dyr kan foretage lange vandringer er bestandens<br />
tilknytning til kerneområderne stabil. Muligheden for vandringer<br />
mellem kerneområder er væsentlig for moskusokser.<br />
Der findes ingen dokumentation for egentligt stabile bestande nord for<br />
Kangerlussuaq eller syd for Maniitsup Sermia, men indtil begyndelsen af<br />
90’erne har observationer eksempelvis nord for Kangerlussuaq været fåtallige<br />
<strong>og</strong> har oftest drejet sig om strejfende enlige unge hanner eller<br />
mindre grupper af unge hanner (bachelor-grupper) (Olesen 1993). I løbet<br />
af de sidste ca. 10-15 år er <strong>det</strong>te mønster ændret, så <strong>det</strong> i dag er egentlige<br />
familiegrupper man ser lige nord for Sandflugtsdalen (E. Post, pers<br />
comm.). Denne ekspansion må forventes at fortsætte, fordi vegetationen<br />
i kerneområderne er meget slidt af de mange års intensiv græsning <strong>og</strong><br />
kraftig slitage fra de mange dyr; derfor er der formentlig ikke længere<br />
tilstrækkeligt fødegrundlag til så stor en bestand. Strejfende dyr observeres<br />
nu <strong>og</strong>så så lang mod syd som ved indlan<strong>det</strong> ved Nuup Kangerlua (to<br />
individer sommeren 2007) <strong>og</strong> mod nordvest til søen Tasersuaq nordøst<br />
for Sisimiut.