Aluminiumsmelter og vandkraft i det centrale Vestgrønland
Aluminiumsmelter og vandkraft i det centrale Vestgrønland
Aluminiumsmelter og vandkraft i det centrale Vestgrønland
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
34<br />
<strong>det</strong> grønlandske samfund, <strong>og</strong> vil derfor blive behandlet nærmere i de<br />
følgende afsnit.<br />
2.2.1 Rensdyr<br />
Rensdyr (Rangifer tarandus) er vidt udbredt i <strong>Vestgrønland</strong>. Hele <strong>Vestgrønland</strong>s<br />
bestand kan opdeles i flere forskellige bestande, hvorimellem<br />
der er stærkt begrænset udveksling. Oprindeligt fandtes kun den grønlandske<br />
vildren (R. t. groenlandicus) i <strong>Vestgrønland</strong>, men i 1953 introduceredes<br />
tamrener (R. t. tarandus) fra Norge til Itinnera, et område i bunden<br />
af Nuup Kangerlua, hvor en vis opblanding mellem de to underarter<br />
har fun<strong>det</strong> sted (Jepsen et al. 2004).<br />
Rensdyrene i regionen tilhører forvaltningsmæssigt tre adskilte bestande.<br />
Den nordligste bestand forekommer i et område fra Maniitsup Sermia<br />
til Sisimiut Isortuat, <strong>og</strong> er vurderet til ca. 90.000 individer (vinter<br />
2005-værdier, Cuyler et al. 2005). Den <strong>centrale</strong> bestand forekommer i et<br />
område fra Maniitsup Sermia til den nordlige side af Nuup Kangerlua.<br />
Denne bestand er vurderet til ca. 36.000 individer (vinter 2005-værdier,<br />
Cuyler et al. 2005). Den sydligste bestand forekommer i et område, der<br />
strækker sig fra Nuup Kangerlua til Grædefjord <strong>og</strong> hele denne bestand<br />
vurderes til at være på ca. 10.000 individer (vinter 2006-værdier, Cuyler<br />
et al. 2007). I denne del af regionen findes dyr, der er blandinger af vild-<br />
<strong>og</strong> tamren. Der er ingen forvaltningsmæssige forskelle mellem disse dyr<br />
<strong>og</strong> bestandene i de nordligere dele af regionen.<br />
Rensdyrene kælver om foråret i maj/juni <strong>og</strong> i kælvningsperioden trækker<br />
simlerne (hunnerne) til områder tættere på indlandsisen. Simler med<br />
kalve er i kælvningstiden meget sårbare overfor forstyrrelser <strong>og</strong> de vil<br />
ved vedvarende forstyrrelse forlade et område (Aastrup 2000). Der er<br />
gennemført relativt få undersøgelser af kælvningsområder i kælvningsperioden<br />
<strong>og</strong> kun en enkelt flytælling i 1995, (se figur 2.12) (Aastrup &<br />
Nymand 2004). De røde prikker uden for de markerede kælvningsområder<br />
på figuren tyder på, at kælvningsområderne er større end de markerede<br />
områder. Observationerne er imidlertid ikke bekræftet i felten i den<br />
formodede egentlige kælvningsperiode i juni <strong>og</strong> er derfor ikke medtaget<br />
i Råstofdirektoratets reguleringskort (Anon 2000). Det markerede område<br />
øst for Nuuk blev tidligere brugt af tamrener fra den daværende<br />
rensdyrdrift ved Itinnera til kælvning, men <strong>det</strong> er uvist om <strong>det</strong> stadig er<br />
et kælvningsområde. Også interviews med fangere <strong>og</strong> ikke-systematiske<br />
tidligere undersøgelser tyder på, at langt flere områder bruges under<br />
kælvning. Der bør foretages en up-to-date kortlægning af rensdyrenes<br />
kælvningsområder indenfor hele regionen.<br />
Umiddelbart efter kælvning samles simlerne med <strong>og</strong> uden kalve i flokke<br />
af varierende størrelse <strong>og</strong> foretager kortere vandringer mellem gode fourageringsområder.<br />
I samme periode vil bukkene oftest gå alene eller få<br />
individer sammen <strong>og</strong> ikke i samme område som simlerne. Brunsttiden er<br />
om efteråret i oktober, men der er på nuværende tidspunkt ikke data fra<br />
denne periode.