Personlige erfaringer med kræft - Kræftens Bekæmpelse
Personlige erfaringer med kræft - Kræftens Bekæmpelse
Personlige erfaringer med kræft - Kræftens Bekæmpelse
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Dagbog om bryst<strong>kræft</strong><br />
58-årige Sanne Christiansen fik i 2010 konstateret bryst<strong>kræft</strong>. Hun har under sit forløb skrevet<br />
dagbog, som hun løbende sendte til sin familie og venner, så de kunne få et indblik i hendes nye<br />
hverdag <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>. Her kan du læse det meste af dagbogen. Læs bl.a. om behandlingen,<br />
kemoterapien, strålebehandlingen og de bivirkninger, hun oplevede.<br />
Dagbogen er inddelt i kapitler <strong>med</strong> hver deres overskrift. Du kan læse hele dagbogen eller blot dele<br />
af den.<br />
Dagbogens kapitler:<br />
17.2.2010: Screening og beskeden<br />
21.2.2010: Tanker<br />
27.2.2010: Operationen<br />
1.3.2010: Jeg har det godt<br />
10.3.2010: En hidsig krabat<br />
24.3.2010: Så begynder jeg på kemoterapien<br />
6.4.2010: Puh bvadr<br />
13.4.2010: Så røg håret<br />
26.4.2010: Grounded<br />
15.5.2010: Så er jeg halvvejs igennem indgiften<br />
12.6.2010: Så er der kun to gange tilbage<br />
9.7.2010: Den var hård<br />
9.8.2010: Så er sidste kemo overstået<br />
6.9.2010: Halvvejs i strålebehandlingerne<br />
1<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
17.10.2010: Strålebehandling afsluttet og indlæggelse<br />
19.10.2010: Gode nyheder<br />
12.2.2011: Et år siden beskeden<br />
Ordbog<br />
Fredag d. 12. februar 2010 fik jeg at vide, at jeg har bryst<strong>kræft</strong>. Der sidder en <strong>kræft</strong>knude - min vulkan - i<br />
det højre bryst. Dette er en dagbog, der vil blive skrevet på undervejs i det forløb, jeg nu skal igennem.<br />
I forløbet har jeg været på fire forskellige hospitaler, idet følgende benævnt hospital 1, 2, 3 og 4. Hospital 1<br />
er mit ”stam” hospital, hospital 2 er det koordinerende hospital, og der hvor strålebehandlingerne foregik,<br />
hospital 3 ligger i en anden landsdel, end hvor jeg bor og er der, hvor jeg blev opereret, og hospital 4 er<br />
der, hvor jeg blev indlagt, da vi var på ferie i en anden lansdel.<br />
Det skal også lige siges, at jeg er social- og sundhedsassistent, og derfor kan jeg forklare de frem<strong>med</strong>e<br />
ord, man kommer ud for i et sådant forløb.<br />
Screening og beskeden<br />
17.2.2010: Som alle andre mellem 50 og 69 år fik jeg tilbuddet om at deltage i en<br />
mammografiscreening, og dette tilbud tog jeg selvfølgelig imod. D. 17.12.2009 kæmpede jeg mig igennem<br />
en snestorm til hospital 1, hvor jeg kunne blive mammograferet. Jeg kiggede også på de digitale billeder<br />
bagefter. Der var en del hvide pletter, som, jeg fik at vide, var forkalkninger.<br />
I midten af januar 2010 fik jeg så et nyt brev. Denne gang fra et hospital 2, hvor der stod, at: "de<br />
røntgenbilleder der blev taget af dine bryster ved mammografiscreeningen, er nu blevet vurderet af<br />
speciallæger. Speciallægerne anbefaler, du får en supplerende undersøgelse af dine bryster.<br />
Årsagen til vi anbefaler en supplerende undersøgelse, behøver ikke at være fordi, vi har fundet tegn på<br />
ondartede forandringer. Det kan f.eks. være, du har et meget fortættet brystvæv." Jeg ville blive<br />
mammograferet endnu en gang, ultralydsscannet og "mærket efter om der er knuder i brystet".<br />
D. 3.2.2010 var så dagen, hvor jeg tog til hospital 2. Efter mammografien, hvoraf det ene billede skulle<br />
tages <strong>med</strong> en plade på ca. 10 x 10 cm. til at presse brystet <strong>med</strong> – det gjorde meget ondt – mere end jeg<br />
nogensinde havde oplevet ved mammografi, kom lægen ind til mig og fortalte, hvorfor jeg var blevet<br />
indkaldt til nærmere undersøgelse. Det viste sig, at der på screeningsbillederne var en fortætning af<br />
forkalkninger, som kunne være forstadier til <strong>kræft</strong> eller kunne være <strong>kræft</strong>. Jeg blev palperet, som betyder,<br />
2<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
at brysterne bliver følt igennem <strong>med</strong> hænderne, og så skulle jeg scannes for at se, om der var noget at se<br />
på den måde. Det viste sig, at lægen ikke havde troet, det var muligt, men det var det. Jeg kunne selv se<br />
en ”lille vulkan”, ja, sådan så det nærmest ud for mig. Og da det var muligt at se det ved scanning, var det<br />
også muligt at udtage biopsier. Så jeg blev lokalbedøvet, og under scanning blev der ”skudt” tre gange i mit<br />
bryst, og tre biopsier blev taget ud.<br />
Jeg fik en tid d. 11.3.2010 til at komme i brystkirurgisk ambulatorium på hospital 2 for at få svar. Men det,<br />
synes jeg, var længe at vente, så jeg ringede til ambulatoriet for at blive skrevet op på en afbudsliste, og<br />
det var en god ting. Det viste sig nemlig, at jeg kunne få svaret hos min egen læge meget hurtigere. Nemlig<br />
efter godt en uge, og det var lige inden, min læge skulle på ferie. Da jeg ringede til min læge for at høre<br />
svaret, var selve resultatet ikke kommet <strong>med</strong>, men kun hvad der var gjort; mammografi, scanning og<br />
biopsiudtagning. Så jeg ringede til hospital 2 for at få dem til at faxe svaret til min egen læge. Jeg<br />
fik samtidig at vide, at jeg kunne blive opereret på to andre hospitaler, som de samarbejdede <strong>med</strong>. Der var<br />
liiige en alarmklokke, der ringede dér, og jeg vidste, at jeg skulle opereres. Og så ringede jeg tilbage til min<br />
egen læge og sagde til sekretæren, at jeg MEGET gerne ville ringes op af lægen, når de havde fået svaret,<br />
og INDEN de tog på ferie. Der gik kun kort tid, før telefonen ringede, og det var sekretæren hos min<br />
læge, der sagde, at min læge gerne ville have, jeg kom derop, og at det ville være en god ide at have<br />
en ledsager <strong>med</strong>. Der var der liiige en alarmklokke, der ringede igen! Det var skidt det her.<br />
Jeg ringede selvfølgelig til min mand, og han kom <strong>med</strong> til lægen. Det foregik meget stille, roligt og <strong>med</strong> god<br />
tid. Jeg spurgte selv, om det var malignt (ondartet) og fik at vide, at der var et karcinom, som er et andet<br />
ord for <strong>kræft</strong>, der udgår fra kirtelvæv. Jeg fik også at vide flere gange, at det er tidligt i forløbet, og at<br />
<strong>kræft</strong>en er langsomt voksende. Men hvor min læge lige ved det fra, ved jeg ikke, for der står ikke noget om<br />
det i de papirer, jeg har.<br />
Beskrivelsen i papirerne lyder sådan her:<br />
”Diagnose 01: Nålebiopsi fra højre mamma <strong>med</strong> karcinom østrogenreceptor–negativt.”<br />
Og senere:<br />
”Ultralydsvejledt grovnålsbiopsi. Tumor højre mamma. Mammografi suspekt, ultralyd uklar. Aksil<br />
normal……DCIS dx. Obs. Der ønskes ER. Makro-forkalkninger uden tumorrelation samme side: suspekte<br />
lokaliseret kl. 12 – 1, udbredt over max 15 mm.”<br />
Mikroskopi 01: Mikroskopi viser velegnet trinskåret nålebiopsi fra mamma. Biopsien er infiltreret at et<br />
malignt tumor væv, foreneligt <strong>med</strong> primært mammakarcinom. Ved immunfarvning er karcinomet<br />
østrogenreceptor-negativt.<br />
3<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
Det blev en lang weekend, for først om mandagen kunne jeg kontakte hospital 2 mht. operation. Og<br />
det lå hele tiden i baghovedet, også selvom jeg lavede helt almindelige ting som at gøre rent. Det er<br />
en mærkelig fornemmelse at vide, at jeg er syg, men ikke føler mig sådan.<br />
Mandag d. 15.2.2010 kunne jeg så langt om længe ringe til koordinatoren på hospitalet. Hun koordinerer,<br />
hvor man kan komme til hurtigst muligt og for at gøre en lang historie kort, skal jeg til hospital 3 og opereres<br />
torsdag d. 25.2.2010. Vi skal af sted allerede tirsdag d. 23.2 og overnatte på patienthotellet. Min mand kan<br />
bo der gratis, men skal selv betale sin forplejning. Fair nok. Onsdag d. 24.2 skal jeg så til forundersøgelser<br />
inden indlæggelse og operation d. 25.2 2010. Jeg skulle få mere besked i morgen, torsdag d. 18.2.2010.<br />
Min datter og svigersøn kommer og bor i huset og passer hundene imens.<br />
De første dage her, har jeg haft en meget uvirkelig fornemmelse af det hele, men i dag d. 17.2 2010 er der<br />
kommet en følelse, der rammer dybt inde i mig. Hvorfor skal jeg nu også det her igennem? Jeg synes,<br />
jeg har nok! Jeg har været deprimeret i mange år, men har nu fundet årsagen og har det nu super godt,<br />
og så har jeg også diabetes type 2. Samtidig er jeg godt klar over, at jeg formodentlig er meget heldig. Jeg<br />
har ikke og kan stadig ikke selv mærke/mærket nogen knude. Den blev opdaget, fordi jeg passede mit<br />
screeningstilbud.<br />
Mine tanker fløj også straks til mine piger, for rent faktisk har min mor haft bryst<strong>kræft</strong> i 1994, og hun lever<br />
stadig. Hun er 83 år her i år 2010. Det fik jeg dog snakket <strong>med</strong> min læge om, inden han tog på ferie, og<br />
pigerne kan komme til en udredning, når vi ved, hvad det er for noget <strong>kræft</strong>, jeg har. Og det vil de gerne.<br />
Tanker<br />
21.2.2010: Rigtig mange, som har læst om min <strong>kræft</strong>diagnose, har tilkendegivet over for mig, at de tænker<br />
meget på mig. OG DET VARMER RIGTIG MEGET! Og det er faktisk også kun det, jeg har brug for, for<br />
som en af vores campingvenner, som også har <strong>kræft</strong>, har sagt; "Jeg kan ikke sige så meget om det,<br />
men du skal komme igennem det på din egen måde." Og det er noget, jeg er blevet opmærksom på;<br />
det her er MIN kamp! Jeg skal gøre det på min måde. Det der <strong>med</strong> gode råd og historier om, hvordan<br />
andre har gjort det, det skal JEG selv finde ud af, for så kommer det på en sådan måde, at jeg kan følge<br />
<strong>med</strong>.<br />
Der er blevet kigget og læst rigtig meget på nettet. Jeg har fundet nogle gode og sobre steder. Har du lyst,<br />
så se her:<br />
http://www.netdoktor.dk/sygdomme/fakta/brystkraeft.htm<br />
http://www.netdoktor.dk/sygdomme/fakta/brystkraeft-behandling.htm<br />
4<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
Og på hospitalet i Viborg har de tre gode, små film om opdagelsen, operationen og efterbehandlingen af<br />
bryst<strong>kræft</strong>:<br />
http://www.tvmidtvest.dk/magasinarkiv/hånden%20på%20brystet<br />
Inden min operation sendte hospital 3 noget materiale til mig. Det består af en mappe <strong>med</strong> en masse<br />
oplysninger og to pjecer fra <strong>Kræftens</strong> <strong>Bekæmpelse</strong>. Jeg føler virkelig, jeg får en god hjælp og vejledning.<br />
Også koordinatoren på hospital 2 har sagt, at jeg bare skal ringe, hvis der er noget, hun kunne hjælpe mig<br />
<strong>med</strong>. Hold da op!<br />
Heldigvis holder min psyke også til det her. Jeg er meget fortrøstningsfuld <strong>med</strong>, at <strong>kræft</strong>en er opdaget<br />
tidligt. Og det er held i uheld, at det sker EFTER min indlæggelse på psykiatrisk afdeling for mine<br />
depressioner, for jeg har overskud rent psykisk, det havde jeg ikke inden den indlæggelse.<br />
Det føles ikke som en dødsdom, at jeg har fået konstateret bryst<strong>kræft</strong>. Jeg dør jo ikke lige nu og her.<br />
Det kan godt være, jeg dør senere af det. Forhåbentligt først om mange år, men så er det sådan, det er.<br />
Jeg er ikke bange for døden, men vil helst dø stille og fredeligt uden en masse smerter. Sådan bliver det<br />
også den dag, det sker. Og måske bliver det af noget helt andet, jeg dør af, det ved vi heldigvis aldrig.<br />
Operationen<br />
27.2.2010: Tirsdag, d. 23. februar 2010 drog min mand og jeg mod hospital 3. Det var her, jeg kunne blive<br />
opereret hurtigst. Det var kun 13 dage, efter jeg fik beskeden om <strong>kræft</strong>en hos min egen læge.<br />
Turen derover gik fint, på trods af en vejrudsigt der sagde sne, men vi fik ingen. Og på vejen skinnede<br />
solen og gik senere ned i den smukkeste solnedgang. Det må da være et godt tegn!<br />
Efter lidt besvær <strong>med</strong> at finde Patienthotellet, fordi vores gps ikke kendte adressen - adressen er også kun<br />
mindst fire år gammel - lykkedes det os at få parkeret bilen og melde os i receptionen.<br />
Efter vi var blevet installeret på det fine værelse <strong>med</strong> dobbeltseng, skrivebord, lænestole og stort,<br />
handicapvenligt badeværelse, tog vi op i stuen og fik aftenkaffe/the. Jeg syede lidt patchwork, og min mand<br />
læste. Det skal lige siges her, at han var <strong>med</strong>indlagt som rask patient, og derfor skulle vi ikke betale for<br />
hverken ophold eller forplejning. Og forplejningen var rigtig flot. Alle måltider blev serveret i restauranten.<br />
Det var buffet <strong>med</strong> alskens godt. Både flot anrettet og smag. Godt vi ikke skulle være der i længere tid, for<br />
det var smør og fløde, der blev brugt. Ikke så godt når man prøver at tænke på den slanke linje!<br />
Onsdag d. 24. februar kl. 9 skulle jeg så møde i Mammacenteret på hospital 3. En sygeplejerske tog imod<br />
os, men desværre kom jeg til at hoste af hendes parfume, så hun byttede <strong>med</strong> en kollega. Straks efter blev<br />
5<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
vi vist ind til den læge, der skulle operere mig. Her blev jeg fortalt om det, der skulle foregå og det videre<br />
forløb. Lægen fortalte, at jeg ville blive tilbudt en kemokur <strong>med</strong> i alt seks kure <strong>med</strong> tre ugers mellemrum.<br />
Grunden til, at jeg blev tilbudt en kemokur, er, at min <strong>kræft</strong>knude er østrogenreceptor-negativ, og der<br />
der<strong>med</strong> ikke kan behandles <strong>med</strong> antihormon, som hvis den var positiv, og at jeg er under 60 år. Derefter<br />
ville jeg blive tilbudt strålebehandling fem dage om ugen i fem uger – i alt 25 gange. Og disse tilbud vil jeg<br />
selvfølgelig tage imod. Om jeg skal have en Herceptinbehandling vides endnu ikke, da det først kan<br />
undersøges, når <strong>kræft</strong>knuden bliver grundigere undersøgt efter operationen. Så blev jeg undersøgt på<br />
brysterne, lyttet på lungerne og hjerte og spurgt ud om vægt, højde og <strong>med</strong>icin. Heldigvis havde jeg en<br />
<strong>med</strong>icinliste <strong>med</strong> og det spørgeskema, som hospitalet havde sendt til mig, og det kunne lægen godt bruge,<br />
så vi skulle ikke sidde og tæske alt det igennem. En helt igennem god samtale <strong>med</strong> god tid og ro på!<br />
Efter at have snakket <strong>med</strong> lægen, skulle vi snakke <strong>med</strong> sygeplejersken om, hvordan jeg skulle forberede<br />
mig til operationen. Det var ved at tage bad og vaske hår onsdag aften og igen torsdag morgen. Jeg skulle<br />
bruge rene håndklæder begge gange, tage rent tøj på og tage den bh, som jeg havde <strong>med</strong> til formålet, <strong>med</strong><br />
på afdelingen næste morgen. Vi blev også forklaret om dagens forløb, og der var et stort program.<br />
Sygeplejersken fulgte os rundt til mange af de forskellige ting og var der<strong>med</strong> <strong>med</strong> til, at jeg kom hurtigere<br />
igennem end ellers. Ja, hun fik mig simpelthen puttet ind før andre i køen.<br />
Først skulle lungerne røntgenfotograferes, så skulle der tages blodprøver og laves et hjertekardiogram. Så<br />
skulle jeg have sprøjtet en isotop (radioaktivt stof) ind tre steder i brystet; to på hver sin side af knuden og<br />
en lige ved brystvorten, og den gjorde rigtig nas! Dette skulle til for at finde skildvagtlymfekirtlerne. Det er<br />
de lymfekirtler, som <strong>kræft</strong>en først vil sprede sig til, hvis den spreder sig, for de ligger først for lymfen<br />
fra brystet. Så tilbage til sygeplejersken og afgive en urinprøve, inden vi kunne gå over på Patienthotellet<br />
og spise frokost.<br />
Tjuhej tilbage, for vi skulle være til scintigrafi kl. 13:30 og helst nå at snakke <strong>med</strong> anæstesilægen først. Det<br />
nåede vi dog ikke, for en af sekretærerne var ikke samarbejdsvillig, men det klarede sygeplejersken ved at<br />
sige, jeg skulle opereres dagen efter. Og så fik jeg at vide, at blodprøver og urin ikke viste noget<br />
unormalt.<br />
Scintigrafien, som er den undersøgelse, der skal vise skildvagtlymfekirtlerne, var en ubehagelig oplevelse,<br />
fordi jeg fik en stor kasse sænket tæt ned mod mit hoved og brystkasse og anede intet om, hvor længe jeg<br />
skulle ligge der. Jo længere ned kassen kom, kunne jeg se, at det var meget ubehageligt <strong>med</strong> mine briller<br />
på, så de kom af. Dette var det eneste sted, hvor der ikke var den samme fine forklaring og behandling af<br />
mig som patient. Og det fik lægen at vide ved min udskrivelse. Nå, vi fik billedet <strong>med</strong> og så op til<br />
anæstesilægen og fik igen en meget fin behandling. Der var god tid og tid til spørgsmål. Så skulle vi bare<br />
aflevere journalen og billedet fra scintigrafien på selve afdelingen, hvor jeg skulle indlægges næste morgen<br />
kl. 7:15. Da var jeg så træt af alt det, jeg havde været igennem, at jeg ikke mere kunne huske, hvad det<br />
var jeg skulle, men det kunne min mand heldigvis.<br />
6<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
Torsdag d. 25. februar 2010 mødte vi så op på afdelingen, jeg fik tøj at tage på,<br />
noget smertestillende og en seng. Lidt efter kom en portør og hentede min mand og mig. Ved indgangen til<br />
operationsgangen måtte min mand ikke komme <strong>med</strong>, så vi sagde på gensyn. På operationsgangen kom<br />
først lægen og fandt skildvagtlymfekirtlerne <strong>med</strong> geigertælleren og satte kryds over knuden, og<br />
så kom narkoselægen og fortalte endnu en gang, hvad der skulle ske; jeg ville få lagt en venflon, blive<br />
koblet til overvågning, få noget "havvand" der skulle sikre, at jeg ikke fik maveindhold op i lungerne, ville få<br />
noget smertestillende, blive holdt på spiserøret for 100 % at sikre jeg ikke fik maveindhold op - ikke at der<br />
var noget, for jeg fastede jo - og så hurtigt derefter ville jeg sove. Og det gjorde jeg.<br />
Lige så snart jeg kunne sanse det efter operationen, spurgte jeg, om der var spredning til lymfekirtlerne og<br />
fik den glædelige nyhed, at det var der IKKE! Herefter sov jeg meget, helt indtil kl. 16, hvor jeg for længst<br />
var kommet tilbage til min stue. Vi var tre piger på 53, 67 og så mig på 58, der alle tre havde fået vores<br />
knuder opdaget ved screening, og ingen spredning havde. Og så var vi alle tre patchworkere, så snakken<br />
gik, og vi hyggede os. Indimellem blev vores forbindinger undersøgt for at se, om det blødte. Desværre<br />
holdt jeg de to andre vågne <strong>med</strong> min snorken, og det er jeg ked af.<br />
Fredag d. 26. februar 2010 fik vi lov til at komme i bad, fik besøg af lægen, der ville ringe til mig d. 10.<br />
marts for at fortælle om resultaterne, en fysioterapeut og de sidste gode råd fra det søde og dygtige<br />
personale. Det var sygeplejersken fra dagen før, der tog sig af mig. Bl.a. fik jeg en hjertepude, det er en<br />
pude <strong>med</strong> hjertefacon, som kan bruges til at støtte under armhulen og brystet. Godt nok er såret ikke i<br />
selve armhulen, men jeg er hævet der, og der letter puden. Den var en rigtig god støtte på vejen hjem,<br />
også på de bumlede veje. Jeg fik også en kopi af røntgenundersøgelsen, for jeg har fået en henvisning til<br />
røntgen fra en Allergi og lungeklink, hvor jeg går til udredning for min allergi. Så sparer jeg min krop for<br />
flere stråler end højest nødvendigt.<br />
Vi forlod afdelingen og tog på Patienthotellet for at spise frokost og pakke sammen, inden vi kørte hjem.<br />
Jeg har det godt<br />
1.3.2010: Ja, jeg har det godt. Jeg har stort set ingen smerter, og de, der måtte være, kan klares <strong>med</strong> 1 g<br />
Panodil plus 400 mg Ibuprofen. Jeg er dog ret træt. På vejen hjem fredag sov jeg et par timer, lørdag sov<br />
jeg tre timer i løbet af dagen og 11 timer om natten. I nat sov jeg 12 timer.<br />
Rent fysisk har jeg fuld bevægelighed. Armene kan strækkes helt op over hovedet og helt ud til<br />
siderne, og jeg kan vride overkroppen fuldt ud fra side til side. Det er dejligt. Det er de øvelser, jeg<br />
skal lave to gange dagligt. Der kom en fysioterapeut og fortalte det i fredags, inden jeg blev udskrevet.<br />
Men i går måtte jeg ringe til min kontaktsygeplejerske, fordi det kløede noget så forfærdeligt under steri-<br />
stripsene, som var sat over såret (også kaldet cikatricen). Hun foreslog, jeg tog steri-stripsene af og<br />
7<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
forsigtigt vaskede området <strong>med</strong> sæbe for at fjerne evt. løstsiddende størknet blod. Og det lettede, for der<br />
var ingen kløe bagefter. Dejligt! Jeg har lidt problemer <strong>med</strong> at tåle plaster, og det viste sig også, at det<br />
gælder steri-strips. Lige nu har jeg sat englehud over cikatricen på selve brystet, men hvis det begynder at<br />
klø, kommer det af igen, og så må jeg finde mig i, at arret måske ikke bliver så pænt, som det ellers kunne.<br />
Bortset fra, jeg er gul, grøn og blå omkring sårene, ser det hele rigtig flot ud.<br />
Ellers kan jeg kun vente på, at det bliver d. 10 marts, så ringer lægen, der opererede mig, for at<br />
fortælle, hvad mikroskopisvaret er på det materiale, han har fjernet fra mit bryst og lymfe. Hvis det<br />
hele er kommet <strong>med</strong>, vil jeg derefter blive indkaldt til kemokur som det første. Hvis ikke det hele er kommet<br />
<strong>med</strong>, skal jeg opereres igen, men jeg regner ikke <strong>med</strong>, det sker.<br />
En hidsig krabat<br />
10.3.2010: I dag skulle jeg så ringes op af lægen fra Mammacenteret. Jeg sad og ventede uden at turde gå<br />
i bad eller noget andet i en halv time, inden jeg ringede til et af de telefonnumre, jeg havde fået. Jeg fik at<br />
vide, at lægen havde prøvet at ringe flere gange til min mobil som aftalt, men han kunne ikke komme<br />
igennem. Så er det bare noget møg, at den vælger at stå af, lige som jeg virkelig skal bruge den. Men via<br />
fastnettelefonen, som skal opsiges lige om lidt, lykkedes det at få kontakt.<br />
Og så er det, jeg kommer tilbage til overskriften. For det var en hidsig krabat, jeg havde. Den havde det,<br />
der kaldes en malignitetsgrad på 3, og det er den værste. Men heldigvis var <strong>kræft</strong>knuden meget lille - 6<br />
m.m., så det var heldigt, den kunne ses, og der var ingen spredning til lymfeknuderne. Men der<strong>med</strong> blev<br />
overvægt ved min overgangsalder som årsagen til min bryst<strong>kræft</strong> bombet helt ud af banen. Hvorfor jeg<br />
så har fået den, ved man ikke i dag.<br />
En utrolig træthed har ramt mig, og i følge lægen er det meget normalt, og det vil vare lidt endnu. Jeg har<br />
tidligere glemt at fortælle, at jeg har fået en brystbevarende operation. Arret er pænt, der er stadig<br />
lidt tråde, men de vil forsvinde. Og der er ikke nogen fordybning, der hvor knuden og lymferne sad, så<br />
bortset fra arrene ligner jeg fuldstændig mig selv.<br />
Nu vil der så gå brev til hospital 1 om min operation, og jeg vil blive indkaldt til samtale vedrørende<br />
kemoterapi. Jeg har også udbedt mig kopi af min journal.<br />
Igen kan jeg "bare" sætte mig og vente på, at tingene sker. Det er ikke så nemt, for tankerne kører alligevel<br />
rundt, og jeg føler mig bombet helt tilbage til ingenting. Jeg har ingenting måttet løfte og kun måttet gå ture<br />
siden operationen, så motionsmæssigt er jeg lig nul. Og solen gemmer sig godt og grundigt for tiden. Der<br />
går lidt tid endnu, før jeg må begynde at træne. Heldigvis har jeg sat mit <strong>med</strong>lemskab i fitnesscenteret på<br />
standby, så jeg ikke betaler for pausen. Og det, jeg nu tænker på, er, hvordan vil jeg reagere på kemoen.<br />
Den samtale om det måtte godt være nu.<br />
8<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
Så begynder jeg på kemoterapien<br />
24.3.2010: I mandags var jeg til samtale vedrørende den kemoterapi, jeg skal igennem. Min yngste datter<br />
tog <strong>med</strong> mig, og det var dejligt, for min mand kunne desværre ikke nå det.<br />
Vi blev noget forsinket kaldt ind til en meget sød, kvindelig læge, som fortalte, at forsinkelsen skyldtes, at<br />
der var et tal, de manglede fra undersøgelsen af den udopererede knude, og det lige skulle skaffes. Så<br />
blev jeg fortalt om, hvad det hele gik ud på, vi snakkede om alle de ting, der skal være styr på (familiære<br />
dispositioner, om jeg har maveproblemer, problemer <strong>med</strong> mit bevægeapparat og meget andet).<br />
Hun undersøgte mit blodtryk, lyttede til hjerte, lunger osv., min <strong>med</strong>icinliste blev gennemgået, og jeg skal<br />
stoppe <strong>med</strong> vitaminer og fiskeolie (antioxidanter), imens jeg får kemo. Lægen fortalte, at jeg havde<br />
mulighed for at være <strong>med</strong> i et forsøg <strong>med</strong> to forskellige behandlinger, men inden jeg kunne blive tilbudt at<br />
deltage, skulle de have det førnævnte tal. I første omgang var jeg noget forbeholdende over for det, men<br />
da min datter og jeg fik en chance for at tale lidt om det i fred og ro, blev jeg overbevist om, at jeg ikke ville<br />
blive udsat for noget, som kunne bringe mig i en dårligere tilstand, end den nuværende behandling kunne<br />
give. Det viste sig så, at jeg blev trukket ud til at modtage den nuværende behandling, men det er jo en lige<br />
så vigtig del af undersøgelsen, at der er en kontrolgruppe. Det er en landsdækkende undersøgelse <strong>med</strong><br />
1900 deltagere.<br />
Da jeg nu skulle deltage i undersøgelsen, skulle jeg have en snak <strong>med</strong> den sygeplejerske, der er<br />
projektansvarlig. Det, som undersøgelsen går ud på, er at sammenligne virkning og bivirkninger på to<br />
forskellige behandlingsmåder; den ene får man to stoffer de første tre gange og et tredje stof de sidste tre<br />
gange, den anden får man et af de to første stoffer og det tredje stof sammen alle seks gange.<br />
Uanset hvilken kur, jeg får, vil jeg i alle tilfælde temmelig sikkert miste håret. Sygeplejersken kunne<br />
så fortælle om et sted, hvor det er muligt at få paryk, og vi snakkede også om, at jeg er hævet over<br />
det ar, hvor skildvagtlymfeknuden var. Jeg blev anbefalet at købe en anden bh, der ikke sad så stramt,<br />
for jeg vil nok blive ved <strong>med</strong> at have den gene længe. Vi blev også vist rundt på afdelingen, så jeg ved,<br />
hvor tingene er.<br />
Hver gang, jeg skal til kemo, skal jeg have taget blodprøver først, for lægen skal godkende, at jeg får det ud<br />
fra tallene. Kemoterapi rammer celler, der deler sig hurtigt; dvs. <strong>kræft</strong>celler, rygmarven, hårceller og andre.<br />
Det betyder, at mit immunforsvar bliver dårligere, og jeg kan få feber, diarre, mundsvamp, kvalme,<br />
halsbrand, problemer <strong>med</strong> hænder og fødder m.m. Men i forhold til hænder og fødder kan jeg blive kølet<br />
<strong>med</strong> nogle specielle handsker og sko, så det skulle blive et minimum. Jeg har fået et telefonnummer, som<br />
jeg kan ringe på døgnet rundt, for de kan gøre meget for at afhjælpe bivirkningerne.<br />
9<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
I dag har min datter og jeg været på rundtur. Vi kiggede på parykker. Det var ikke så slemt, som jeg havde<br />
frygtet, så det skal nok lykkes os at finde en, jeg kan se godt ud <strong>med</strong>. Jeg fik også et par nye bh'er, som<br />
ikke generer den hævelse, jeg har i armhulen.<br />
Og den hævelse drillede mig her i weekenden <strong>med</strong> brænden og svien. Det hjælper at sidde <strong>med</strong> en<br />
(hjerte)pude under armen, så trykket lettes. Vi skulle have betræk til hynderne i campingvognen, for<br />
hundene kommer op der. Det var åbenbart for meget for mig at klippe ud til seks betræk, for jeg blev meget<br />
øm bagefter. Jeg skal stadigvæk tage den <strong>med</strong> ro, men jeg tænkte ikke på, at det at klippe noget stof ud<br />
kunne være så hårdt for armen.<br />
Det er heller ikke rart at tænke på det, jeg nu skal igennem. Udsigten til kvalme er nok det, der er<br />
værst for mig. Jeg har fået nogle foldere fra hospitalet om det at få kemo og ting, der kan gøres, for<br />
at afhjælpe generne.<br />
Ellers er jeg ved godt mod. Jeg ved godt, at jeg nok skal klare det her, for det er min livsforsikring. Men<br />
heldigvis har jeg også min mand og mine to dejlige piger, som støtter mig i den grad. Og så vil jeg godt<br />
sige, at de hilsener og mails, jeg får, varmer RIGTIG MEGET. Jeg er ked af, jeg ikke er så god til at få<br />
svaret, men jeg håber, I vil bære over <strong>med</strong> mig. Bliv endelig ved <strong>med</strong> at skrive.<br />
Puh bvadr<br />
6.4.2010: Sådan har jeg det for tiden. Jeg har fået den første kemo, og det er ikke rart. Dagen før den<br />
første kemo og de to følgende dage gik rimeligt <strong>med</strong> god hjælp af effektive, kvalmestillende piller. Men efter<br />
jeg ikke får de forebyggende piller mere, og det, at jeg tog for meget fat en af påskedagene, gør, at jeg nu<br />
ikke har det så godt.<br />
Føler at det er som en blanding af at have fået for lidt søvn, og jeg har sovet MEGET, tømmermænd (ikke<br />
at jeg kan sige hvad det er, for jeg har aldrig prøvet det), en let influenza og en mavevirus i an march. Jeg<br />
måtte rende seks gange på toilettet i går. Det er simpelthen puh bvadr! Samtidig føles mine arme som bly,<br />
og jeg kan næsten ikke skrive det her.<br />
Nå, men det går vel over igen. Håret har jeg endnu, men det ryger vel omkring weekenden, nu får jeg at se.<br />
Så røg håret<br />
13.4.2010: Ja, i går trim<strong>med</strong>e min mand mit hår ned til 2 cm. Det tog godt nok noget tid at komme i gennem<br />
mit tykke hår. Årsagen var, at jeg kunne trække hårtotter af hovedet, uden det gjorde ondt. Og<br />
10<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
trimningen afslørede, at der allerede var bare pletter, så nu går jeg <strong>med</strong> "hue" på. Huerne har jeg<br />
fundet hos Luna Hvid (Se her: www.lunahvid.dk). Grunden til, jeg har handlet hos hende, var, at der lå<br />
nogle kort og en gratis nathue fra hende på sygehuset, hvor jeg blev opereret. Jeg kiggede på hendes<br />
hjemmeside, og kunne lide det jeg så. Gode hjemmesider betyder meget for mig.<br />
Ja, når håret falder helt af, skal jeg til at sove <strong>med</strong> nathue, for det siges at blive meget koldt. (Det gjorde jeg<br />
nu ikke.) Jeg købte to produkter hos Luna Hvid, og der<strong>med</strong> fik jeg en tredje gratis. Jeg havde dem inden<br />
påske for at være sikker på at have dem, når jeg skulle få brug for dem. Jeg vidste jo ingenting om,<br />
hvordan det er at miste håret efter kemo.<br />
Og jeg har også besluttet mig for, at jeg IKKE vil have paryk. For en af de ting, jeg købte hos Luna<br />
Hvid, var et tørklæde, som er sat, så det sidder rigtig godt på hovedet. Det, jeg har, er <strong>med</strong> en skygge, for<br />
jeg er noget mere lysfølsom, end jeg var i forvejen, så det er godt at have, når jeg skal være udenfor. Men<br />
da jeg så mig selv <strong>med</strong> det tørklæde, var jeg ikke i tvivl - ingen paryk! Jeg ved, jeg ikke vil føle mig godt<br />
tilpas <strong>med</strong> en paryk. Tørklædet og huerne føler jeg mig super tilpas <strong>med</strong>. Min ældste datter skal giftes til<br />
sommer, og der har jeg nok ikke hår på hovedet, men jeg fik syet et flot tørklæde hos Luna Hvid, som<br />
passer til den kjole, jeg skal have på.<br />
Ellers har jeg det rigtig godt nu. Men hvor har jeg været langt nede og dårlig af bivirkninger. Og der må jeg<br />
sige, at ”systemet” har virket. Torsdag i sidste uge var det så galt, at jeg ikke så anden udvej end at ringe til<br />
min hotline på afdelingen. Først snakkede jeg <strong>med</strong> en sygeplejerske, og siden ringede en læge til mig.<br />
Faktisk er jeg også blevet ringet op af en psykolog, og det er ikke mig, der har bedt om det, så det må være<br />
afdelingen, der har henvendt sig til hende. Hun ringede i går, da jeg var på vej til min læge, men vil ringe<br />
igen i morgen. Det synes jeg bare er så flot. Bare resten af systemet ville fungere så godt. Men jeg tror, at<br />
de, der er ansat på det her område, virkelig brænder for deres fag.<br />
En ting jeg dog skal passe på <strong>med</strong>, er infektioner. Og derfor tør jeg heller ikke gå i haven og blive<br />
svedt/fryse, for det er lige til en indlæggelse. Får jeg over 38,5, skal jeg straks henvende mig, og det kan i<br />
værste fald udsætte min kemo. Så jeg holder mig fra at gå i haven, så længe det ikke er varmere i vejret -<br />
desværre, for jeg har stor lyst til det.<br />
Grounded<br />
26.4.2010: Ja, jeg er faktisk blevet grounded. Dvs. at jeg ikke må køre bil, så længe jeg har svimmelhed<br />
som bivirkning af kemoen. Og det er jo klart nok. Havde bare ikke liiige tænkt på det sådan, men så er det<br />
heldigt, at vi har nogle rigtig gode naboer, der vil hjælpe.<br />
Og ellers er jeg igen hele spektret igennem af bivirkninger, dog ikke opkast og diarre - gudskelov!<br />
Jeg føler ikke, jeg har fuld kontrol over mine muskler, og de sitrer. Det hedder tremor i fagsprog. Jeg<br />
11<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
har haft madlede. Der var en dag, hvor jeg absolut intet kunne, men det går heldigvis bedre nu. Følelsen af<br />
bare at have det dårligt. Jeg sover mere, end jeg plejer. Jeg er mere lysfølsom, og jeg har hikke meget<br />
oftere, end jeg ellers plejer, og det er ikke meget.<br />
Heldigvis ved jeg, det snart går over, så jeg igen kan komme i omdrejninger. Og jeg får ikke dette<br />
rundsendt, for jeg har ikke liiige <strong>kræft</strong>er til det, så det må komme <strong>med</strong> næste ombæring. Det kan vel også<br />
blive for kedeligt at læse det samme igen og igen.<br />
Så er jeg halvvejs igennem indgiften<br />
15.5.2010: Og <strong>med</strong> det mener jeg, at jeg har fået halvdelen af kemoen. Men da jeg ikke er færdig <strong>med</strong><br />
tredje omgang bivirkninger, føler jeg ikke, at jeg er halvvejs endnu. Men det varer kun et par dage, som lige<br />
nu føles som en evighed.<br />
Jeg har de sædvanlige bivirkninger, så det vil jeg ikke trætte jer <strong>med</strong> her. Men da jeg nu har fået tre<br />
behandlinger, så står jeg alligevel ved en skillevej. For de næste tre gange skal jeg have et andet stof, end<br />
jeg før har fået. De tre første gange fik jeg først en rød cocktail <strong>med</strong> Epirubicin og derefter en klar cocktail<br />
<strong>med</strong> Cyclophosphamid, tror jeg, det hed. Det sidste stof havde den pudsige bivirkning, at min næse<br />
begyndte at klø ret voldsomt, når det løb ind for hurtigt.<br />
De sidste tre gange skal jeg have Taxotere og efter, hvad de skriver, i det hæfte, jeg har fået om det,<br />
er det noget heftigt noget. Jeg skal have kølehandsker og -sko på før, under og efter indgiften. Det er for<br />
at mindske indvirkningen af kemoen på hænder og fødder. Jeg skal være sengeliggende imens, og jeg skal<br />
overvåges nøje det første stykke tid, det løber ind. Og igen er der en lang række bivirkninger. Jeg kan ikke<br />
sige, jeg glæder mig!<br />
Det, jeg lige nu glæder mig til, er at komme ud af tredje omgang bivirkninger, så jeg igen kan sy patchwork,<br />
gå i haven og passe menageriet herhjemme.<br />
Så er der kun to gange tilbage<br />
12.6.2010: Dagen, hvor jeg skulle have fjerde kemo, kørte vores nabo mig til hospitalet. Her mødte min<br />
datter mig, og hun var hos mig. Min nabo kørte så hjem og lukkede vinduespudseren ind og hundene ud,<br />
så alt kunne klares. Herligt <strong>med</strong> sådanne gode og hjælpsomme naboer.<br />
Og så er den første gang kemo <strong>med</strong> stoffet Taxoterre overstået. Det var noget, jeg frygtede meget,<br />
for jeg havde fået et stort hæfte <strong>med</strong> alle mulige bivirkninger. Men jeg slap rimeligt nemt. Selve<br />
12<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
indgiften gik fint. Det var ret koldt at ligge - ja jeg var sengeliggende imens - <strong>med</strong> kølehandsker og -sko,<br />
men de har været effektive, for jeg har ingen gener på hænder og fødder. Man kan ellers godt få rillede<br />
negle, neglene kan falde af, blive misfarvede oa. Mine storetåsnegle løsnede sig dog lidt senere i forløbet,<br />
og jeg fik en tværgående rille på den ene tommelfingernegl. Og huden på hænder og fødder kan blive<br />
ødelagt af det.<br />
Tredje til syvende dagen, efter jeg havde fået Taxoterre, var de dage, hvor jeg kunne regne <strong>med</strong> de værste<br />
bivirkninger, i form af influenzalignende symptomer <strong>med</strong> ondt i kroppen og knoglerne. Det fik jeg også, men<br />
i en mild grad, der kunne klares <strong>med</strong> to Panodiler. Det måtte jeg tage op til fire gange dagligt og evt.<br />
supplere <strong>med</strong> Ibuprofen. Det fik jeg slet ikke brug for. Kun en dag var det nødvendigt <strong>med</strong> tre gange<br />
Panodil og ellers kun to gange. Og så var der diarréen. Det er aldrig sjovt, men det var bare <strong>med</strong> at være i<br />
nærheden af et toilet. Den værste dag var jeg oppe på at rende fem gange.<br />
Og næsen den løber, men det er en følge af, at hårene i næsen også forsvinder, når hårpragten forsvinder.<br />
Så det er bare <strong>med</strong> at have papirlommetørklæder på sig hele tiden. Jeg har dog stadig øjenbryn og vipper,<br />
omend der er forsvundet nogle af hårene. Jeg kan stadig lægge mascara på.<br />
Selve dagen, hvor jeg fik kemomøget, som min nevø kalder det - godt ord - var jeg helt frisk. Jeg var<br />
endda ude at lave lidt havearbejde. Og vores søde genbo kom <strong>med</strong> aftensmad i form af smoothies til os,<br />
for vi regnede ikke <strong>med</strong>, jeg ville have det så godt. Også dagen efter kom hun <strong>med</strong> smoothies til mig, men<br />
der havde jeg det også super, så super at jeg lavede alt for meget. Både syning og havearbejde og andet<br />
blev det til, så jeg var lidt kvæstet dagen efter igen.<br />
De dage, hvor jeg så havde bivirkninger, kunne jeg sagtens lave lidt alligevel. Jeg har jo fået en ny (brugt)<br />
symaskine og ville gerne prøve den af. Det kunne jeg, og jeg kunne også sy diverse patchwork ting. Det<br />
skulle foregå i et stille og roligt tempo, men jeg lå ikke bare og gloede op i loftet, som jeg gjorde i op til syv<br />
dage efter de tre første kemoer, hvor jeg fik Epirubricin og Cyklofosfamid. Det var noget af en lettelse. Jeg<br />
håber, det bliver lige så "nemt" de sidste to gange.<br />
Dagen inden, jeg var til fjerde kemomøg, var jeg til et makeupkursus, som frivillige laver for kvinder,<br />
der er i efterbehandling for <strong>kræft</strong>. Vi var 14 kvinder, der mødte op og fik en grundig instruktion i at<br />
rense huden og lægge en flot makeup. Det blev et flot resultat, og vi fik en masse præparater <strong>med</strong> hjem.<br />
Og det var ikke kun prøver. Nej, det var det, som sælges i forretningerne. Der har nok været ting for 1500-<br />
2000 kr. til hver. Det er forskellige makeupfirmaer, der donerer tingene, og så er det Look Good - Feel<br />
Better, der formidler kurserne. Det var rigtig lækkert, og der er noget om det, at man føler sig bedre tilpas,<br />
når man ser godt ud.<br />
Min mand og jeg var i øvrigt til en samtale vedr. strålebehandlingen på hospital 2 forleden. Men det fremgik<br />
ikke af det brev, jeg fik få dage før. Ingen af os kunne læse ud af brevet, hvad vi skulle, faktisk kunne det<br />
virke som om, det var indledning til operation osv. Forklaringen var, at man ikke kunne skelne patienterne,<br />
13<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
så det var et standardbrev. Det er bare ikke godt nok, synes jeg. I disse edb-tider kan man sagtens dele<br />
patienterne op, så den ene gruppe får et brev og den anden gruppe et andet.<br />
Og det var total spild af tid at skulle til den samtale, følte vi, både vores og lægens. Der sad en overlæge og<br />
fortalte lidt om strålebehandlingen, som jeg først skal starte på en gang til august. Det, hun fortalte, kunne<br />
en social- og sundhedsassistent, der var oplært i det, sagtens have fortalt, og vi kunne have fået det at<br />
vide, når vi alligevel skal til de indledende manøvrer til strålebehandlingen. Jeg fik også nogle sider om det<br />
<strong>med</strong> hjem, og der stod alt det, lægen fortalte meget udførligt. Der bliver nok af kørsel til hospitalet i<br />
forbindelse <strong>med</strong> strålebehandlingen.<br />
Og ellers har jeg det bare super. Jeg føler mig SÅ heldig, at <strong>kræft</strong>en blev opdaget så tidligt, for jeg<br />
hører jo om andre mindre heldige under mine besøg på <strong>kræft</strong>afdelingen til kemomøget. Min psyke er<br />
helt på toppen, som den ikke har været i mange år. Det er SÅ dejligt at have det godt. Jeg har lyst til at<br />
gøre de ting, jeg går i gang <strong>med</strong>, og det eneste, der er på minussiden, er min træthed, men det er noget,<br />
der hører <strong>med</strong> til det at få kemo, og det også vil følge mig, når jeg skal til strålebehandling bagefter.<br />
Den var hård<br />
9.7.2010: Det var en hård omgang at komme igennem bivirkningerne denne gang. Allerede<br />
førstedagen var jeg træt og måtte have en lur. Anden dagen var jeg også meget træt. Smerterne<br />
begyndte allerede sidst på tredjedagen. Fjerdedagen tilbragte jeg det meste af dagen i sengen <strong>med</strong><br />
træthed, smerter og svedeture. Jeg havde troet, jeg kunne besøge en veninde, og vi kunne hygge og sy<br />
sammen, men der var ikke noget at gøre; jeg skulle ingen steder. Da min mand kom hjem fra arbejde, stod<br />
jeg op, men kun for et par timer. Den lille smule mad, jeg fik til aften, kom meget pludseligt op igen og <strong>med</strong><br />
ingen forvarsel i form af kvalme. Det var her og nu! Det skete to gange, at jeg måtte hurtigt afsted. Jeg fik<br />
også diarré.<br />
Natten til femtedagen havde jeg mange smerter. Jeg havde fået at vide, at jeg måtte tage Dolol (kunstig<br />
morfin), som jeg tilfældigvis også havde. Det viser sig, at de er gået væk fra at anbefale Ibuprofen, da det<br />
giver mavesår, men jeg vidste ikke, hvor meget jeg måtte tage. Efter at have ligget og ikke kunnet finde ro<br />
pga. smerter i kroppen i 3½ time ringede jeg på mit hotlinenummer og fik besked, derefter sov jeg i 5½<br />
time. Men jeg var stadig meget træt og kunne ingenting, så jeg stod først op ved 17-tiden. Jeg havde også<br />
stadig svedeture, og min hovedpude var drivvåd. Den kom ud i solen for at tørre, for det kunne den ikke de<br />
få timer, jeg var væk fra sengen.<br />
På sjettedagen skulle jeg have haft besøg, men også det måtte jeg melde fra til. Jeg var sengeliggende.<br />
Det var nogle varme dage, men jeg måtte alligevel have et flonels dynebetræk over mig, for ellers frøs jeg.<br />
At være kuldskær er nemlig også en bivirkning. Også syvende dagen tilbragte jeg meget i sengen, og<br />
14<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
jeg sov til kl. 13:30 fra kl. 23. Og da jeg stort set intet kunne spise de dage, havde jeg overhovedet<br />
ingen <strong>kræft</strong>er.<br />
Ottendedagen havde jeg en aftale om at besøge en veninde. Selvom jeg sov over mig, havde vi en rigtig<br />
hyggelig dag hos hende, hvor jeg rigtig nød at slappe af.<br />
Nu har jeg så kun en kemomøg tilbage. Min mand og jeg snakker om, at det jo reelt er en kontrolleret<br />
forgiftning, jeg får, så der er ikke noget at sige til, at jeg bliver dårlig. Men det skal godt nok blive rart at få<br />
det overstået. For sjovt er det ikke!<br />
Så er sidste kemo overstået<br />
9.8.2010: Selve bivirkningerne, i form af den enorme træthed og ikke at kunne gøre noget som helst, var<br />
ikke så slemme, som jeg havde forventet - taget i betragtning af sidste gangs bivirkninger. Til gengæld var<br />
det først på 12. dagen, mod normalt 7-8 dagen de slap. Og det trak tænder ud. Samtidig rendte jeg ind i<br />
nogle problemer <strong>med</strong> at falde i søvn. Natten til 7. dagen faldt jeg først i søvn kl. 06:00, natten til 8. dagen<br />
var jeg 4½ time om at falde i søvn. Til gengæld sov jeg allerede kl. 20 natten til 9. dagen, for så at gentage<br />
det først at sove efter at have vendt og drejet mig i 4½ time natten til 10. dagen. Og så var jeg "knækket".<br />
Humøret røg helt under nul, men der var min mand som sædvanlig min frelsende engel. Han fik mig<br />
til at ringe til min hotline, hvor jeg mødte fuld forståelse, og hvor jeg fik tre sovepiller, som samtidig var<br />
beroligende, for tankerne fór rundt i hovedet på mig.<br />
Desværre er der dukket en ekstra bivirkning op i forbindelse <strong>med</strong> Taxotere. Jeg får væske i arme og ben,<br />
men heldigvis er det ikke noget, der påvirker mig, som de andre bivirkninger gjorde. Det fik jeg faktisk<br />
allerede efter første gang, men da det var tre uger efter indgiften, mente den læge, jeg snakkede <strong>med</strong> på<br />
afdelingen, ikke det kunne være en bivirkning. Hos min egen læge fik jeg nogle milde vanddrivende.<br />
Anden gang, det kom, var, mens vi var i Sverige på vores ene uges ferie. Der ringede jeg igen, for der kom<br />
det 14 dage efter indgiften, og der fik jeg at vide, at det VAR en bivirkning til Taxotere. Og varmen, som var<br />
oppe på 32 grader på det tidspunkt, gjorde det nok ikke bedre. Jeg blev sat op til dobbelt dosis<br />
vanddrivende, uden det hjalp!<br />
Nu her efter tredje gang Taxotere har jeg allerede fået vand i arme og ben på 10. dagen. Men nu har jeg<br />
nogle gode vanddrivende, så jeg ikke skal føle det trykke sådan. For det er ubehageligt, når man ikke kan<br />
få sit armbånd på som sædvanlig, kan lukke fingrene helt sammen eller kan passe sine sko - heldigvis for<br />
velcroen.<br />
Nu har jeg kun bjergetapen tilbage; strålebehandlingerne. 25 gange skal jeg køre de 104 km tur/retur til<br />
hospital 2 på fem uger. Jeg har været derinde og blive tatoveret og CT-scannet. Fem små prikker er<br />
15<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
det blevet til, men kun den ene kan ses i halsudskæringen, det ligner en hudorm. Tatoveringerne<br />
skal bruges for, at jeg kan blive behandlet præcis det samme sted hver gang. Samtidig fik jeg at vide,<br />
at de sigter så skråt som muligt for at undgå at ramme lungerne. Det kan vist ikke helt undgås, men det<br />
skal være så lidt som muligt. Og igen må jeg sige, at det var yderst kompetente personer, der var omkring<br />
mig. Det er godt nok rart, når man skal sådan en omgang igennem.<br />
Ellers har jeg det godt igen, nu hvor bivirkningerne er overstået. I dag har jeg været 4½ time i<br />
haven, så i aften bliver der nok ikke problemer <strong>med</strong> at falde i søvn. Jeg skal nok vende tilbage her, når<br />
jeg er kommet godt i gang <strong>med</strong> strålebehandlingerne.<br />
Halvvejs i strålebehandlingerne<br />
6.9.2010: I dag har jeg fået min 13. strålebehandling og er der<strong>med</strong> halvvejs i forløbet af de 25<br />
behandlinger, jeg skal have i alt. Heldigvis har jeg endnu ingen gener overhovedet af behandlingerne.<br />
Selvfølgelig er det noget af en tidsrøver at skulle køre de 52 km. hver vej til hospital 2, for jeg er kun inde i<br />
max. 10 min til behandlingen. Kun en gang har der været forsinkelser, og det var fordi Tyra var "gået ned."<br />
Ja, strålekanonen hedder Tyra, den anden, der er i kælderen, hedder Gorm.<br />
Når jeg kommer til hospitalet, kan jeg heldigvis parkere lige uden for indgangen til stråleterapien i 30 min.<br />
Så går jeg ind i receptionen og logger mig ind ved at køre mit sygesikringskort gennem en scanner, går ned<br />
ad trappen til kælderen og går 150-200 meter ad en gang til venterummet. En dag stod personalet ligefrem<br />
og ventede på mig, for de vidste, jeg var på vej.<br />
Så kommer jeg ind i rummet, hvor strålekanonen er, tager tøjet af overkroppen og lægger mig til<br />
rette på et leje, hvor balderne skal være mod en lille klods, som er indstillet til mig, en pude under<br />
knæene, armene over hovedet i en bøjle til hver og hovedet drejet mod venstre, fordi det er højre<br />
bryst, der skal bestråles. Jeg er blevet tatoveret <strong>med</strong> seks små prikker (jeg fik en ekstra ved første<br />
strålebehandling), som skal passe <strong>med</strong> de linjer, kanonen viser, og højden på lejet er også nøjagtig<br />
bestemt.<br />
Så forlader personalet mig, men de kan både se og høre mig via skærme, og døren står lidt på klem. To<br />
gange lyder der et signal; et kort og et længere 20-25 sekunder i alt, hvor jeg bestråles <strong>med</strong> røntgenstråler,<br />
før kanonen drejes 180 grader, og jeg igen får to omgange stråler. Så kommer personalet ind til mig igen<br />
og sænker lejet, så jeg kan få tøjet på og ud af døren, så den næste kan komme til.<br />
Som sagt er jeg nu halvvejs og mangler kun 12 gange. Det har ikke været så slemt at skulle af sted alle<br />
hverdage, som jeg havde ventet, og nu kan jeg allerede se en ende på det. Jeg synes godt nok, denne<br />
sommer er gået <strong>med</strong> behandlinger og bivirkninger. Godt det snart er overstået!<br />
16<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
Strålebehandling afsluttet og indlæggelse<br />
17.10.2010: D. 22. september 2010 afsluttede jeg strålebehandlingerne, men det blev ikke den afslutning,<br />
jeg havde regnet <strong>med</strong>. Søndag d. 19. september - fire dage før afslutningen - kunne jeg ikke trække<br />
vejret uden stærke smerter ved brystbenet. I løbet af dagen blev jeg klar over, at jeg ikke selv ville<br />
kunne køre til hospital 2 de sidste tre gange, og jeg allierede mig <strong>med</strong> hhv. vores gode genbo og nabo til de<br />
sidste ture. Mandag d. 20. september blev jeg kørt af vores genbo, og jeg måtte også køres i en kørestol til<br />
strålekanonen, for jeg kunne ikke selv gå den lange tur. Personalet undrede sig over, at jeg sad i kørestol,<br />
og da jeg sagde, jeg havde det ad h...... til, ringede de straks efter en læge, og jeg blev lagt i en seng, efter<br />
jeg havde fået min behandling, for den slap jeg ikke for. Lægen kunne konstatere, jeg havde<br />
lungebetændelse, og jeg blev "indlagt", for at de kunne få taget et røntgen af mine lunger <strong>med</strong> det samme.<br />
Som ikke indlagt er der flere dages ventetid. Jeg fik også taget blodprøver. Resultatet var, at der var væske<br />
i venstre lunge, og at jeg havde et ikke alarmerende, men dog lidt forstørret hjerte. Da der blev tale om, at<br />
jeg skulle have væsken i lungen fjernet, fandt de ud af, at jeg hørte til hospital 2 og henviste mig derfor<br />
dertil. Jeg blev sendt hjem på Vepicombin, 1 mil. enheder gange tre daglig. Om tirsdagen kørte vores gode<br />
nabo mig til hospitalet, og den sidste gang onsdag igen af vores hjælpsomme genbo.<br />
De sidste halvanden til to uger af strålebehandlingen viste forbrændingen sig fra røntgenstrålerne. Det var<br />
som en kraftig solskoldning. Jeg fik en creme <strong>med</strong> hydrokortison som hjalp meget. I dag er der intet at se<br />
på mit bryst – heller ikke at huden skallede af!<br />
Da jeg ikke hørte noget fra hospital 1, ringede jeg selv til afdelingen og fik en tid fredag d. 24. september.<br />
Igen blev jeg røntgenfotograferet, men der var ikke tale om, at væsken skulle fjernes. Jeg blev sendt hjem<br />
<strong>med</strong> en fordobling af dosis på Vepicombinen til 2 mil. enheder gange tre og besked om, at hvis ikke jeg fik<br />
det markant bedre til mandag eller tirsdag, skulle jeg henvende mig igen. Og her er det så det svære<br />
kommer, for hvad er markant bedre? Jeg fik det bedre, men havde ikke den store appetit, så vægten<br />
begyndte at falde lidt, men det gjorde jo ikke så meget, for jeg er da overvægtig, og jeg tænkte, det nok<br />
rettede sig igen, efterhånden som strålebehandlingerne kom på afstand. Vi forberedte os på at drage på to<br />
ugers tiltrængt ferie sidst på ugen.<br />
Vi tog på camping i en anden del af landet, end der hvor vi bor. Men på tredje dagen blev jeg ved <strong>med</strong> at<br />
fryse og målte min temperatur til 39,5 grader. Vagtlægen blev kontaktet, og vi tog ind til hospital 4, hvor jeg<br />
straks blev indlagt på Akut Modtage Afsnit (AMA). Igen blev der taget et røntgenbillede, og jeg blev sat i<br />
penicillinbehandling iv (intra venøst - dvs. direkte ind i blodåren) <strong>med</strong> et bredspektret penicillin. Over de<br />
næste dage gik min temperatur op og ned. Onsdag var den nede, så jeg håbede at blive udskrevet torsdag,<br />
men så torsdag morgen var der igen feber. Tirsdag fik jeg lagt et lungedræn, og det gav 600 ml stort set<br />
<strong>med</strong> det samme og yderligere 100 ml det næste døgn. Væsken blev sendt til undersøgelse. Torsdag blev<br />
jeg også CT-scannet.<br />
17<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
Fredag blev konklusionen, at hospital 4 ikke kunne gøre mere for mig, så jeg skulle overflyttes til hospital 1<br />
til videre udredning, og da jeg fik ilt, fordi jeg havde så svært ved at trække vejret, foregik transporten<br />
liggende i en ambulance lørdag d. 9. oktober. Jeg var klar kl. 9, som jeg havde fået at vide, men først kl.<br />
15:30 kom de efter mig. Der var min mand for længst kommet hjem <strong>med</strong> campingvognen. Det blev en lang<br />
dag, også fordi min journal, som jeg skulle have <strong>med</strong> til hospital 1, blev lagt ind til mig, og i den læste jeg, at<br />
jeg havde 1,5 cm vand omkring hjertet, og det jeg videre skulle undersøges for var, om der var noget<br />
"malignt". Det vidste jeg jo godt betød, at det var mere <strong>kræft</strong>, de skulle lede efter. Jeg blev meget ked af det<br />
og fik hurtigt en god snak <strong>med</strong> en læge, at ud fra det, de havde undersøgt, så var det næste, der skulle<br />
undersøges, om det kunne være mere <strong>kræft</strong>, men det kunne også være stråleskader. På hospital 1 kom<br />
jeg ind via Modtagelsen, inden jeg kom op på Onkologisk afdeling (<strong>kræft</strong>afdelingen).<br />
Søndag kom der en læge, som tog ilten fra mig, og det er også gået godt nok uden, omend jeg nemt bliver<br />
forpustet. Desuden blev jeg sat på Prednisolon-behandling, som tager symptomerne, så jeg ikke hostede<br />
eller følte vejrtrækningsbesværet så meget, og så er min appetit begyndt at vende tilbage. Tirsdag blev jeg<br />
scannet på hjertet, og væsken var stort set væk, og jeg har ikke noget forstørret hjerte. Det var den<br />
begyndende væskedannelse, der havde fået det til at se sådan ud på røntgenbillederne fra hospital 2.<br />
Torsdag fik jeg taget 12 glas blodprøver for alle mulige infektionstal, som infektionsafdelingen havde<br />
anbefalet. Og så ventede jeg på PET/CT-scanningen, som var blevet bestilt. Det er en scanning, hvor de<br />
mere præcist kan se, om der er noget, der ikke skal være. Fredag d. 15. oktober blev jeg så PET/CT-<br />
scannet. Det tog 2 ½ time, hvor jeg skulle være fastende, så jeg var godt sulten, da jeg kom op på<br />
afdelingen igen kl. 12. Fredag aften kom jeg så hjem på orlov, og der er jeg så nu i skrivende stund,<br />
søndag d. 17. oktober 2010. Jeg skal tilbage til afdelingen om lidt. Vi er selvfølgelig kede af, at vores ferie<br />
på denne måde gik i vasken, men min mand har i den sidste uge ikke følt sig som en løve i et bur, som han<br />
har gjort, for han har gået på arbejde. Men vejret har jo været så skønt, så det ville have været pragtfuldt at<br />
være af sted. Vi må gøre det på et andet tidspunkt. For ferie det trænger vi til.<br />
I morgen kl. 11 skal min mand og jeg så have resultatet af alle de prøver, der er lavet, og hvad de har set<br />
på scanningerne. Vi krydser fingre og håber det bedste; at det "bare" er stråleskader.<br />
Gode nyheder<br />
19.10 2010: Så er jeg udskrevet og hjemme igen. Og <strong>med</strong> de gode nyheder, at der ikke er fundet<br />
mere <strong>kræft</strong>!<br />
Jeg har simpelthen været mere end almindelig uheldig og har fået en kraftig infektion/virus/stråleskade,<br />
som har ramt hårdt.<br />
18<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
Der er stadig lidt væske i mine lunger, og det hæmmer min vejrtrækning, men det skulle gå over i løbet af<br />
nogle uger til en måned.<br />
Nu forestår så en gevaldig genoptræning, for jeg er bombet helt ned under gulvbrædderne af dette. Jeg<br />
håber, jeg kan få lidt hjælp til det fra kommunen, men vi får se.<br />
På mandag skal jeg til tremåneders kontrol efter min kemo, og der skulle de sidste prøveresultater også<br />
foreligge. Også resultatet af den kontrolrøntgen, jeg har fået lavet, skulle være klar.<br />
Jeg er stadig på Prednisolon for at tage de værste symptomer, men på mandag skal det aftales, hvordan<br />
jeg skal udtrappe af dem.<br />
Det er dejligt at være hjemme igen, og nu håber jeg så bare, det kun vil gå fremad <strong>med</strong> helbredet.<br />
Et år siden beskeden<br />
12.2.2011: Ja, så er det et år siden, jeg fik at vide, at jeg havde bryst<strong>kræft</strong>. Efter min udskrivelse efter<br />
lungebetændelsen, fangede jeg ALT; mavevirus, ondt i halsen, influenza til trods for vaccination, en kold<br />
lungebetændelse, og feber der kom og gik. Først efter midten af november 2010 følte jeg det rigtig<br />
begyndte at gå fremad. Jeg ved ikke, om det er, fordi jeg tog en 8 ugers kur <strong>med</strong> Echinaimin (Rød Solhat).<br />
Jeg begyndte at træne i fitnesscenter for 3-4 uger siden.<br />
Mellem jul og nytår opdagede jeg en indtrækning af huden på mit højre bryst (det opererede), og jeg ved,<br />
det kan være tegn på <strong>kræft</strong>. Jeg blev heldigvis meget hurtigt mammograferet og ultralydsscannet, og DER<br />
ER INGEN KRÆFT! Det er arvæv fra en tidligere operation (for godartede knuder), der er skyld i<br />
indtrækningen.<br />
Jeg føler mig fuldstændig rask og er fuld af gåpåmod. Hvor er det dog godt, der findes screeningstilbud.<br />
Det var der ikke i vores amt, men da vi blev lagt sammen til regioner, fik vi tilbuddet. Det er jeg MEGET<br />
glad for!<br />
Ordbog<br />
Aksil: Armhule.<br />
Anæstesi: Bedøvelse, narkose.<br />
Biopsi: Vævsprøve.<br />
19<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
Cicatrice: Ar.<br />
Cyklofosfamoid: Kemoterapeutisk stof.<br />
DCIS dx obs.: Der skal observeres for Ductal Carcinom In Situ på højre side der skal obsereveres. Altså<br />
der skal kigges efter <strong>kræft</strong> i en gang, kanal eller ledning. Her må det være brystkirtlerne, som ikke er<br />
gennemvokset.<br />
DX: Forkortelse for dexter som betyder højre. Modsat er sin – forkortelse for sinister – venstre.<br />
Ductal: Kommer af ductus der betyder gang, kanal eller ledning.<br />
Epirubricin: Kemoterapeutisk stof. Det er det stof, som jeg er <strong>med</strong> i en protokol (sammenlingning af<br />
forskellige stoffer <strong>med</strong> bivirkninger), for at finde ud af om det kan erstattes af Taxoterre.<br />
ER: Østrogen receptor.<br />
Benignt: Godartet – modsat malignt som betyder ondartet.<br />
In situ: Ikke gennemvokset.<br />
Isotop: Forskellige former af et grundstof. Her et radioaktivt stof som kan bruges til at spore lymfekirtler,<br />
hvor en evt. spredning af <strong>kræft</strong>en først vil komme til. Kan ses på scintigram.<br />
Iv: Intra venøst. Direkte ind i en vene. Bruges om f.eks. iv <strong>med</strong>icin = <strong>med</strong>icin der gives i en vene.<br />
Karcinom: Kræft der udgår fra kirtelvæv.<br />
Makro: Noget der kan ses <strong>med</strong> det blotte øje. Modsat mikro som skal ses i mikroskopet.<br />
Malignt: Ondartet – modsat benignt som betyder godartet.<br />
Mamma: Brystkirtel.<br />
Mammografi: Røntgenundersøgelse af brystet.<br />
Mammografi screening: Frivillig undersøgelse ved mammografi af alle i en bestemt gruppe.<br />
Palpering, palpation: At undersøge <strong>med</strong> hænderne.<br />
Scintigram: Billede af fordelingen af et radioaktivt stof.<br />
Sin: Forkortelse for sinister som betyder venstre. Modsat Dx (dexter) som betyder højre.<br />
Skildvagtlymfeknuden: Den første lymfeknude som en bryst<strong>kræft</strong> vil brede sig til. Den knude kan vises ved<br />
et scintigram efter indsprøjtning af radioaktivt stof.<br />
Steri strips: Tynde plastre kun <strong>med</strong> tape funktion, der er ca. 1 x 8 cm. Bruges til at holde sårrande sammen.<br />
20<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>
Taxoterre: Kemoterapeutisk stof.<br />
Tumor: Kræftknude.<br />
Venflon: Tynd blødt plastikrør der via en kanyle lægges ind i en blodåre, og hvori der kan gives væske og<br />
<strong>med</strong>icin.<br />
Østrogenreceptor negativ eller positiv: Om knuden kan behandles <strong>med</strong> antihormon (den positive), eller om<br />
der skal anden behandling til - i mit tilfælde betyder det, at min <strong>kræft</strong>knude er østrogenreceptor-negativ, at<br />
jeg vil blive tilbudt kemo, da jeg er under 60 år.<br />
21<br />
<strong>Personlige</strong> <strong>erfaringer</strong> <strong>med</strong> <strong>kræft</strong>