Måling af radioaktivitet fra luften - Viden (JP)
Måling af radioaktivitet fra luften - Viden (JP)
Måling af radioaktivitet fra luften - Viden (JP)
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Måling</strong> <strong>af</strong> <strong>radioaktivitet</strong><br />
<strong>fra</strong> <strong>luften</strong><br />
Radioaktivitet<br />
Radioaktiviteten på<br />
Bornholm er for nylig<br />
blevet kortlagt <strong>fra</strong> <strong>luften</strong>.<br />
Selvom dette lyder ligetil<br />
har projektet krævet radikal<br />
nytænkning og udvikling<br />
<strong>af</strong> helt nye<br />
beregningsmetoder.<br />
Af Uffe Korsbech og<br />
Helle Karina Aage<br />
Nød lærer nøgen kvinde<br />
at spinde – siger et<br />
gammelt ordsprog og<br />
hentyder til, at hvis mennesker<br />
virkelig kommer i bekneb, så<br />
findes der altid en løsning på et<br />
problem. Det er en sådan situation,<br />
der har gjort Danmark til<br />
“verdensmester” i måling <strong>af</strong><br />
lave niveauer <strong>af</strong> radioaktiv forurening<br />
og naturlig <strong>radioaktivitet</strong><br />
over store landområder.<br />
Det startede en dag i 1992<br />
ved eftermiddagsteen på Afdelingen<br />
for Elektrofysik – AEF –<br />
(nu Institut for Automation) på<br />
Danmarks Tekniske Universitet<br />
(DTU). Der var besøg <strong>fra</strong><br />
Beredskabsstyrelsen i anledning<br />
<strong>af</strong>, at man gerne ville starte et<br />
samarbejde om at få opbygget<br />
et luftbåret dansk målesystem<br />
til hurtig kortlægning <strong>af</strong> radioaktivt<br />
nedfald. Det var havariet<br />
<strong>af</strong> Tjernobyl-reaktoren i 1986,<br />
som gjorde, at man ikke ville se<br />
bort <strong>fra</strong> muligheden for forurening<br />
<strong>fra</strong> et havari på et andet,<br />
tilsvarende østeuropæisk Akr<strong>af</strong>tværk.<br />
En stor udfordring<br />
Opgaven lød meget interessant.<br />
På AEF havde man i adskillige<br />
år arbejdet med at måle naturlig<br />
<strong>radioaktivitet</strong> i borehuller i<br />
jorden; så hvorfor ikke prøve at<br />
måle <strong>radioaktivitet</strong> <strong>fra</strong> <strong>luften</strong><br />
også? Der var bare et lille<br />
“men” ved sagen, blev det oplyst.<br />
Det var myndighedernes<br />
krav om, at udstyret skulle være<br />
i stand til at kortlægge en forurening<br />
<strong>af</strong> den størrelse, som<br />
Danmark blev ramt <strong>af</strong> efter<br />
Tjernobyl-havariet; og det var<br />
en meget svag forurening –<br />
langt mindre end det naturlige<br />
strålingsniveau her i landet.<br />
I andre europæiske lande<br />
havde man allerede luftbåret<br />
måleudstyr til opmåling <strong>af</strong> radioaktivt<br />
nedfald, og næsten<br />
alle steder havde det politiske<br />
krav til følsomhed været, at<br />
man skulle være i stand til at<br />
kortlægge en forurening <strong>af</strong><br />
samme styrke som den, det<br />
pågældende land blev ramt <strong>af</strong><br />
ved Tjernobyl-havariet. Da<br />
disse lande havde fået en væ-<br />
Disse flotte ispolerede klipper med hellerisninger er også svagt radioaktive!<br />
Grundfjeld ved Sandvig tæt ved Hammeren på Nordbornholm.<br />
Foto: Kaj Raunsgaard Pedersen<br />
sentligt kr<strong>af</strong>tigere forurening<br />
end Danmark, var en meget<br />
stor følsomhed ikke nødvendig.<br />
Det var den derimod for det<br />
planlagte danske udstyr.<br />
Det helt usædvanlige krav<br />
virkede fristende, og et langvarigt<br />
samarbejde blev igangsat.<br />
De bedste, store gammastålingsdetektorer<br />
i verden blev<br />
indkøbt, og sammen med dem<br />
blev der ansk<strong>af</strong>fet elektronisk<br />
analyseudstyr. Det hele blev<br />
<strong>af</strong>prøvet i en kælder på DTU,<br />
og et år senere blev de første<br />
luftbårne prøveopmålinger gennemført<br />
ved Vandel i Sønderjylland.<br />
Det var nemlig Hærens<br />
helikoptere <strong>fra</strong> flyvestation Vandel,<br />
der var bedst egnede til at<br />
indgå i et dansk beredskab for<br />
opmåling <strong>af</strong> radioaktivt nedfald.<br />
Nye metoder skulle udvikles<br />
Da resultaterne for de første<br />
opmålinger ved Vandel forelå,<br />
blev det klart, at der skulle gøres<br />
en meget stor indsats, før<br />
udstyret kunne foretage en opmåling<br />
ved de krævede lave<br />
niveauer. Jens Hovgaard startede<br />
et ph.d.-projekt ved DTU<br />
rettet mod at “presse” de bedste<br />
oplysninger ud <strong>af</strong> målte<br />
gamma-spektre.<br />
Selvom udstyret var det bedste,<br />
der kunne købes i verden,<br />
var det ikke stabilt nok. I et<br />
samarbejde med leverandøren<br />
blev der derfor lavet om på<br />
både hardware og software.<br />
Derefter var der selve databehandlingen.<br />
Her måtte der<br />
udvikles noget helt nyt. På<br />
grund <strong>af</strong> statistiske udsving ser<br />
de målte spektre forskellige ud.<br />
(Oftest med en måling pr. sekund.)<br />
Men principielt kan alle<br />
målte spektre bygges op <strong>af</strong><br />
nogle få grundspektre. I årevis<br />
har forskere søgt at finde sådanne<br />
grundspektre for naturlig<br />
16 Aktuel Naturvidenskab 2/2000
NASVD står for "Noise Adjusted<br />
Singular Value Decomposition". Inden<br />
for statistik kendes en metode kaldet<br />
"Singular Value Decomposition". Den<br />
benyttes til at uddrage fælles træk ved<br />
mange sæt <strong>af</strong> samhørende data. Et<br />
gamma-spektrum er et sådant sæt <strong>af</strong><br />
samhørende data, nemlig fordelingen<br />
<strong>af</strong> tælletal (registreringer) i forskellige<br />
energi-intervaller, som spektrene kan<br />
opdeles i. Måler man flere gange meget<br />
længe et bestemt sted (og med<br />
detektoren i en bestemt højde) vil man<br />
altid nå frem til det samme glatte spektrum.<br />
Måles der kortvarigt, vil den statistiske<br />
"støj" (usikkerhed) få spektrene<br />
til at se forskellige ud. Men bag ved<br />
disse støjfyldte spektre "gemmer" det<br />
rigtige spektrum sig – og man kan få<br />
det frem ved at tage middelværdien <strong>af</strong><br />
de målte spektre. Flytter man sig til et<br />
andet sted, gælder det samme; kun<br />
ved at måle længe eller mange gange<br />
finder man det rigtige spektrum.<br />
Ved en luftbåren opmåling kan<br />
man kun bruge ét sekund på hvert<br />
<strong>Måling</strong> <strong>af</strong> gamma-fotoner<br />
Når man flyver i 100 m højde over et<br />
landområde, kan man måle gammastrålingen<br />
<strong>fra</strong> <strong>radioaktivitet</strong> på og i jorden.<br />
Gamma-fotoner (kvanter) kan<br />
måles flere hundrede meter over jordoverfladen,<br />
men der bliver færre og<br />
færre, jo længere man når op.<br />
Fotonerne kan nemlig støde mod<br />
elektronerne i <strong>luften</strong>s atomer. Herved<br />
skifter fotonerne retning og mister<br />
energi. Typisk starter en gamma-foton<br />
med en energi på mellem 200 keV og<br />
2000 keV (kilo elektronvolt). Efter 2-10<br />
sammenstød mod elektroner er<br />
fotonernes energi nået ned under 100<br />
keV, og så kan de absorberes helt <strong>af</strong><br />
<strong>luften</strong>s atomer og forsvinder altså.<br />
Gamma-fotoner, der udsendes <strong>fra</strong><br />
forskellige radioaktive stoffer, har forskellig<br />
energi. Energien kan derfor benyttes<br />
som et “finger<strong>af</strong>tryk“ <strong>af</strong> det stof,<br />
der udsendte fotonen. Det benyttes<br />
f.eks., når man måler gamma-strålingen<br />
i borehuller. Den naturlige<br />
gamma-stråling stammer <strong>fra</strong> kalium,<br />
uran og thorium samt henfaldsprodukter<br />
<strong>af</strong> de sidstnævnte to grundstoffer.<br />
Da ler, sand, kalk, tørv m.m.<br />
<strong>radioaktivitet</strong> bl.a. ved at måle<br />
eller beregne enhedsspektre for<br />
uran, thorium og kalium for to<br />
eller flere flyvehøjder. Men det<br />
er ikke lykkedes at finde grundspektre,<br />
der kan bruges i praksis.<br />
Den nye metode: NASVD<br />
"sted". De målte spektre er derfor forskellige<br />
- både fordi der måles forskellige<br />
steder og på grund <strong>af</strong> den "statistiske<br />
støj". Men bag ved de målte, "støjfyldte"<br />
spektre ligger der spektre, der<br />
har mange ligheder. De skyldes jo alle<br />
et begrænset antal radioaktive stoffer;<br />
og de er alle målt i 80-100 m højde, så<br />
det er næsten den samme mængde<br />
luft, der hele tiden dæmper strålingen.<br />
NASVD er en regne-metode, hvor<br />
alle målte spektre indgår i en række<br />
matrix-beregninger, der som resultat<br />
giver en række "grundspektre" – kaldet<br />
spektrale komponenter. Beregningerne<br />
fortæller også, hvor meget <strong>af</strong> de enkelte<br />
spektrale komponenter, man skal<br />
medtage for at "rekonstruere" de målte<br />
spektre. Man kan foretage en fuldstændig<br />
rekonstruktion, der også omfatter<br />
den “statistiske” støj indeholdt i de målte<br />
spektre. Det gør man ikke – man benytter<br />
kun de spektrale komponenter, der<br />
indeholder reel information. Herved fås<br />
rekonstruerede spektre, der svarer til<br />
de målte spektre uden disses statisti-<br />
indeholder forskellige mængder <strong>af</strong><br />
disse stoffer, “fortæller” gamma-strålingen,<br />
hvilke geologiske <strong>af</strong>lejringer<br />
der befinder sig omkring borehullet i<br />
forskellige dybder.<br />
Når man måler gamma-stråling,<br />
der har passeret 100 m luft, udviskes<br />
de karakteristiske energier for stråling<br />
<strong>fra</strong> forskellige stoffer, og det bliver sværere<br />
at “tolke“ de målte gamma-spektre<br />
– altså sammensætningen <strong>af</strong> fotoner<br />
<strong>af</strong> mange forskellige energier.<br />
Til at måle gamma-spektrene benyttes<br />
en stor glasklar krystal <strong>af</strong> NaI<br />
på 80 kg. En gamma-foton, der rammer<br />
ind i en stor krystal, vil ofte miste<br />
al sin energi, som i krystallen omdannes<br />
til lys. Jo mere gamma-energi, jo<br />
kr<strong>af</strong>tigere lys. Krystallen tilkobles nogle<br />
lysfølsomme detektorer, der laver<br />
lysglimtene om til kortvarige elektriske<br />
spændinger, der efterfølgende<br />
sorteres efter størrelse. Herved konstaterer<br />
man, hvor mange gamm<strong>af</strong>otoner<br />
<strong>af</strong> forskellig energi, der er<br />
opfanget <strong>af</strong> detektoren - dvs. man får<br />
opmålt et gamma-spektrum.<br />
Jens Hovgaard gik en anden<br />
vej. Han lod måleresultaterne<br />
selv “bestemme”, hvordan<br />
grundspektrene (komponenterne)<br />
skulle se ud. Metoden<br />
kaldes NASVD (Noise<br />
Adjusted Singular Value<br />
Aktuel Naturvidenskab 2/2000 17<br />
ske støj. Beregningen <strong>af</strong> koncentrationer<br />
<strong>af</strong> radioaktive stoffer ud <strong>fra</strong> de rekonstruerede<br />
spektre giver derfor bedre<br />
resultater end benyttelsen <strong>af</strong> de målte<br />
spektre.<br />
Et radikalt brud<br />
Anvendelsen <strong>af</strong> NASVD-metoden er et<br />
meget radikalt brud med tidligere metoder<br />
for uddragning <strong>af</strong> information <strong>fra</strong><br />
gamma-spektre. Går man et skridt videre<br />
end til at benytte rekonstruerede<br />
spektre, skal man tænke på en helt ny<br />
måde – og helst have et godt kendskab<br />
til matrix-regninger. Uden for Danmark<br />
og Canada, hvor metoden indtil nu er<br />
blevet benyttet, er selv forskere meget<br />
tøvende over for den nye metode. For<br />
nogle forekommer det at være magi, at<br />
man kan rekonstruere spektre, der er<br />
bedre end de enkelte målte spektre.<br />
Magi er det nu ikke, og det, der gøres,<br />
er reelt blot, at man på en snedig måde<br />
lader alle spektre i et målesæt "være<br />
med til at bestemme", inden for hvilke<br />
rammer, de enkelte rekonstruktioner<br />
100.00<br />
Tælletal Målt spektrum<br />
10.00<br />
Cs<br />
1.00<br />
0.10<br />
0.01<br />
"Radon"<br />
skal ske.<br />
I princippet kan NASVD-metoden<br />
benyttes overalt, hvor man skal hente<br />
information ud <strong>af</strong> et stort antal gammaspektre.<br />
Det nyeste er en ide med at<br />
benytte to forskellige detektorer samtidigt<br />
til luftbårne opmålinger. Med en<br />
stor NaI detektor kan man foretage<br />
hurtige målinger (og det gør man i dag).<br />
Men er der mange forskellige radioaktive<br />
stoffer til stede – hvilket kunne<br />
være tilfældet efter et stort nukleart<br />
uheld – kan de ikke identificeres med<br />
en NaI detektor. Det kan man til gengæld<br />
med en detektor med en Gekrystal.<br />
Men denne kan ikke måle hurtigt.<br />
Hensigten er så, at Ge-detektoren<br />
skal “fortælle”, hvilke stoffer der er målt<br />
under en overflyvning, mens NaI-detektoren<br />
skal “fortælle”, hvor de findes.<br />
De første laboratorieforsøg med<br />
<strong>af</strong>prøvning <strong>af</strong> denne metode foregår<br />
for tiden på DTU. Går det efter planen,<br />
kan metoden præsenteres ved en stor<br />
international øvelse i opmåling <strong>af</strong> <strong>radioaktivitet</strong>,<br />
der skal <strong>af</strong>holdes i 2001.<br />
Rekonstrueret spektrum<br />
0 Energi<br />
Figuren viser én <strong>af</strong> anvendelserne <strong>af</strong> den nye databehandling.<br />
Der ses et typisk spektrum for 6 sekunders måling med naturlig <strong>radioaktivitet</strong> samt<br />
cæsium-137 (dobbelt så meget som i Dannmark). Der ses „toppe“, der skyldes<br />
stråling <strong>fra</strong> thorium, uran, kalium og cæsium-137; og ved siden <strong>af</strong> cæsium-137<br />
anes stråling <strong>fra</strong> radon. Cirklerne viser det målte spektrum, mens den fuldt optrukne<br />
kurve er det rekonstruerede spektrum.<br />
På grund <strong>af</strong> „statistisk støj“ svinger punkterne (cirklerne) for det målte spektrum op<br />
og ned omkring det rekonstruerede spektrum. Dette kan opfattes som det ideelle<br />
spektrum for en meget langvarig måling, hvor den statistiske støj er blevet meget<br />
lille. Ved rekonstruktionen har man udnyttet viden <strong>fra</strong> flere tusinde andre spektre<br />
i samme måleserie.<br />
Decomposition – se boks). Ved<br />
metoden mister man i første<br />
omgang alle oplysninger om<br />
mængden <strong>af</strong> den <strong>radioaktivitet</strong>,<br />
som har givet strålingen. Men<br />
komponenterne kan bruges til<br />
at rekonstruere de målte spektre<br />
K<br />
U<br />
Th<br />
(næsten) uden statistisk støj, og<br />
herved kan man <strong>af</strong>sløre detaljer,<br />
der ellers drukner i støjen. Cæsium-137,<br />
der kun leverer 2-3<br />
procent <strong>af</strong> den samlede stråling,<br />
kan på denne måde måles og<br />
kortlægges.
Helikopteren “hænger” i <strong>luften</strong> over et<br />
fladt område på Bornholm, hvor man<br />
kender koncentrationerne <strong>af</strong> uran,<br />
thorium og kalium i jorden. På den<br />
måde kalibrerer man udstyret, dvs.<br />
finder sammenhængen mellem gammaspektrenes<br />
form og indholdet <strong>af</strong> den<br />
naturlige <strong>radioaktivitet</strong> i jorden.<br />
Radioaktivitet i Letland<br />
De første større opmålinger<br />
blev foretaget i Letland. Det<br />
startede så småt i 1995, og i<br />
1996 blev mange områder<br />
opmålt <strong>af</strong> Kim Bargholz og<br />
Frank Andersen. Formålet var<br />
dels at søge efter “forsvundne”<br />
radioaktive kilder <strong>fra</strong> Sovjettiden,<br />
dels at kortlægge cæsium-137<br />
forureningen i udvalgte<br />
områder. Der blev ikke<br />
fundet radioaktive kilder ud<br />
over nogle sten <strong>fra</strong> en tidligere<br />
skorsten på en fabrik. Ved et<br />
uheld var man på et metalanlæg<br />
kommet til at smelte en radioaktiv<br />
kilde, og <strong>radioaktivitet</strong>en<br />
havnede i skorstenen. Det viste<br />
sig i øvrigt, at der var lige så<br />
lidt forurening <strong>fra</strong> Tjernobyl<br />
som i Danmark. Det blev også<br />
konstateret, at cæsium-forureningen<br />
i skovområder og især i<br />
moseområder lå meget tæt ved<br />
overfladen <strong>af</strong> jorden, mens cæsium-137<br />
i landbrugsområder<br />
var blandet ned i jorden, så<br />
man næsten ikke kunne måle<br />
strålingen her<strong>fra</strong>.<br />
I forbindelse med den efterfølgende<br />
databehandling i Danmark<br />
udviklede Helle Karina<br />
Aage (DTU) sammen med Jens<br />
Hovgaard en metode til at bestemme<br />
“indholdet” <strong>af</strong> cæsium-<br />
137 i de målte spektre. Metoden<br />
viste tydligt, at i moser blev<br />
cæsium-137 holdt tæt oppe ved<br />
jordoverfladen, så moser fremstod<br />
som “røde pletter” på<br />
forureningskortene. I et område<br />
med i øvrigt meget lave cæsium-niveauer<br />
var der dog en<br />
rød plet på 100 m i diameter,<br />
der ikke var en mose (se figur).<br />
Det geogr<strong>af</strong>iske kort, der var til<br />
rådighed, viste et åbent område<br />
med nogle få bygninger. Her<br />
Radioaktive<br />
jordlag<br />
Forskellige jord- og bjergarter indeholder<br />
radioaktive mineraler. På det<br />
sydlige Bornholm findes der jordlag,<br />
som geologerne kalder alunskifre.<br />
Lagene, som har et forhøjet uranindhold,<br />
er <strong>af</strong>lejret på bunden <strong>af</strong> et<br />
hav under en meget langvarig<br />
“forureningsepisode”, hvor dødt organisk<br />
materiale har opslugt al ilten<br />
i vandet. Lagene er meget gamle<br />
– de stammer <strong>fra</strong> den geologiske tid<br />
Kambrium dvs. 500 mio. år før nu. I<br />
følge gamle målinger har skifrene et<br />
uranindhold på 100 gram uran pr.<br />
ton skifer. I alunskiferområdet er der<br />
også let forhøjede niveauer <strong>af</strong> K og<br />
Th.<br />
Visse typer <strong>af</strong> granit indeholder<br />
også radioaktive mineraler, hvilket<br />
ses på kortet ved Rønne og Hammeren.<br />
Andre steder i Danmark antyder<br />
forhøjede K-niveauer i ler-<strong>af</strong>lejringer,<br />
at der er en del illit heri. Indholdet <strong>af</strong><br />
Th i lerede <strong>af</strong>lejringer er stærkt <strong>af</strong>hængig<br />
<strong>af</strong> "kilden" til lermineralerne.<br />
Blandt mineraler (i sandkornsstørrelse)<br />
i Danmark synes zirkon at være<br />
den vigtigste “uran-bærer”.<br />
I det ikke-bornholmske Danmark<br />
er Th i mineraler især knyttet til<br />
monazit, som kan indeholde meget<br />
høje koncentrationer <strong>af</strong> Th.<br />
burde der ikke være forhøjet<br />
cæsium-137 niveau. I længere<br />
tid troede man derfor, at beregningsmetoden<br />
alligevel ikke var<br />
så god. Men under et besøg i<br />
Letland i 1999 blev den mystiske<br />
“røde plet” undersøgt. Det<br />
viste sig, at et savværk havde<br />
opsamlet en enorm bunke <strong>af</strong><br />
grene og bark. Så selv om cæsium-forureningen<br />
på egnen<br />
var meget lille, var der dog opsamlet<br />
så meget på nåle og<br />
bark, at det tydeligt registreredes<br />
ved den nye metode. Ved<br />
tidligere kendte metoder ville<br />
man ikke have opdaget, at der<br />
var cæsium-137 til stede.<br />
Opmåling <strong>af</strong> Bornholm<br />
I sommeren 1999 <strong>af</strong>sluttedes en<br />
opmåling <strong>af</strong> den naturlige <strong>radioaktivitet</strong><br />
på Bornholm. I<br />
næsten 100 år har man vidst, at<br />
den bornholmske undergrund<br />
er mere radioaktiv end andre<br />
steder i Danmark, men der var<br />
ikke foretaget nogen systematisk<br />
undersøgelse. Hertil kom,<br />
at man de senere år havde konstateret,<br />
at radon-niveauerne i<br />
inde<strong>luften</strong> i en del bornholmske<br />
huse var så høje, at der<br />
burde sættes ind herimod. Radon,<br />
som er en ædel gasart,<br />
fremkommer ved radioaktivt<br />
henfald <strong>af</strong> naturligt radium,<br />
som findes sammen med uran i<br />
Kortet viser meget lave cæsium-137<br />
niveauer ved Saldus i Letland. De<br />
højeste niveauer (større, røde pletter)<br />
falder næsten alle sammen med<br />
moseområder. Men en <strong>af</strong> pletterne gør<br />
ikke; og det gav længe hovedbrud.<br />
18 Aktuel Naturvidenskab 2/2000
jorden. Indånding <strong>af</strong> radon<br />
menes at indebære en risiko for<br />
lungekræft. Et <strong>af</strong> formålene<br />
med opmålingen <strong>af</strong> Bornholm<br />
var derfor at kontrollere, om man<br />
kendte alle “radon-områder”.<br />
Der blev fløjet i 80-100 m<br />
højde i lige linier i retningen<br />
nord-syd eller omvendt. Hvert<br />
sekund blev der opmålt og<br />
gemt et gamma-spektrum. Afstanden<br />
mellem flyvelinierne<br />
var 250 m. Detektorerne kan<br />
“se” ca. 150 m til siden, så hele<br />
området blev dækket bortset <strong>fra</strong><br />
selve byen Rønne. Dels må<br />
man under normale forhold<br />
ikke flyve i 100 m højde over<br />
større byområder, dels ville<br />
detektorerne ikke kunne “se”<br />
jorden, som jo her dækkes <strong>af</strong><br />
bygninger. Øens få minkfarme<br />
blev heller ikke overfløjet; mink<br />
bryder sig absolut ikke om lyden<br />
<strong>fra</strong> en stærkt støjende helikopter.<br />
Strålingen på Bornholm<br />
Den målte fordeling <strong>af</strong> uran<br />
viste ingen større overraskelser.<br />
Alle steder, hvor grundfjeldet<br />
Foto: Valdemar Poulsen<br />
når tæt op til jordoverfladen,<br />
ses de højeste urankoncentrationerne.<br />
Det gælder således for<br />
kystklipperne mod vest, nord<br />
og øst. Stenbrud ses også tydeligt<br />
– f. eks. øst for Rønne. På<br />
Alunskifer ved Læsåen på Sydbornholm.<br />
Aktuel Naturvidenskab 2/2000 19<br />
Kortet over “uranforekomster”, som er<br />
et <strong>af</strong> resultaterne <strong>af</strong> kortlægningen <strong>af</strong><br />
Bornholm. Bemærk de kr<strong>af</strong>tigt røde<br />
områder ved Hammeren, Rønne og<br />
Læsåen.<br />
Gengivelsen her yder ikke kortet fuld retfærdighed,<br />
da der er tale om et indscannet papirprint.<br />
forhånd var man også klar over,<br />
at alun-skiferen ved Læsåen<br />
indeholder en del uran. Derimod<br />
var det lidt overraskende,<br />
at der også er forhøjet uran i to<br />
områder ved sydkysten. En<br />
undersøgelse på stedet viste<br />
imidlertid, at markjorden i områderne<br />
indeholder en betydelig<br />
andel sten <strong>fra</strong> alunskiferen. I de<br />
to områder er der også let forhøjede<br />
koncentrationer <strong>af</strong><br />
thorium og kalium, så det samlede<br />
strålingsniveau er lige så<br />
højt som over nordkystens klipper.<br />
Det kr<strong>af</strong>tigste strålingsniveau<br />
(målt med håndbårne<br />
detektorer) findes dog ved det<br />
nedlagte stenbrud på Hammeren.<br />
Ikke blot indeholder granitten<br />
en del naturlig <strong>radioaktivitet</strong>,<br />
men her bestråles man<br />
både nede<strong>fra</strong> og <strong>fra</strong> siden.<br />
På Dueodde er strålingsniveauet<br />
meget lavt. Sandet her<br />
indeholder meget lidt naturlig<br />
<strong>radioaktivitet</strong>. (Kun kalk som f.<br />
eks. i Faxe kalkbrud er mindre<br />
radioaktivt.)<br />
Bornholmsopmålingerne blev gennemført<br />
i et samarbejde mellem<br />
Beredskabsstyrelsen, Danmarks<br />
Tekniske Universitet, Hærens Flyvekorps,<br />
Beredskabscenter Bornholm,<br />
Statens Institut for Strålehygiejne<br />
samt Danmarks og Grønlands Geologiske<br />
Undersøgelse.<br />
Om forfatterne<br />
Uffe Korsbech er lektor og<br />
Helle Karina Aage er<br />
forskningsasistent ved<br />
Institut for Automation<br />
DTU, Bygning 326-327<br />
2800 Lyngby<br />
Tlf.: 4525 3550<br />
Fax: 4588 7133<br />
www.iau.dtu.dk<br />
Yderligere oplysninger<br />
Se nærmere om Bornholmsopmålingerne<br />
på internetsiderne:<br />
www.iau.dtu.dk/bornholm/<br />
index.html eller<br />
www.beredskabsstyrelsen.dk/info/<br />
bornholm/bornholm.htm<br />
www.beredskabsstyrelsen.dk/nuc/<br />
nukleartkontor.asp