Kulturformidlingens udfordringer i det senmoderne ... - Forskning
Kulturformidlingens udfordringer i det senmoderne ... - Forskning
Kulturformidlingens udfordringer i det senmoderne ... - Forskning
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
spille en central rolle i <strong>det</strong> <strong>senmoderne</strong> videnssamfund. Den funktionelle rolle er dog ambivalent. Som<br />
allerede nævnt er der tale om en paradoksal viden; den radikaliserede refleksivitet muliggør<br />
kulturformidlingens produktion og formidling af viden; men samtidig er den begrænset, da<br />
kulturinstitutionernes vidensproduktion risikerer at virke kompleksitetsforøgende i ste<strong>det</strong> for<br />
kompleksitetshåndterende.<br />
I sit forsvar for den ekspressive kulturformidling præciserer Jolie Jensen begrænsningen i at<br />
fokusere på kunsts og kulturs kvalitet som værende modernitetshåndterende. Hun protesterer mod<br />
følgende tankegang: (…) the need to respond to the aimlessness and chaos of modern life with the moral<br />
and ethical thruths available in classical art. 210 Jensen er altså imod opfattelsen af kunst og kultur som<br />
modsvar til en kaotisk senmodernistisk tilværelse. Først og fremmest fordi man blot fremmer skellet<br />
mellem høj- og lavkultur: (…) they are assuming that good culture leads to good cultural taste, which makes<br />
good citizens, and bad culture leads to bad cultural taste, which makes bad citizens. 211 Man tillægger således<br />
fin - og højkultur andre æstetiske og tilmed etiske kvaliteter, hvorimod man opfatter massemedierne og<br />
populærkultur som laverestående. Dermed forbindes kulturel kvalitet og smag altså med en social og etisk<br />
position i fællesskabet.<br />
Et yderligere problem med en sådan vertikal hierarkisering og kvalitetsvurdering af kunst og<br />
kultur er, at man risikerer at rekonstruere sociale skel og klasser. I ste<strong>det</strong> for at virke socialt inkluderende<br />
kan en sådan forståelse af kulturen virke fornærmende, ekskluderende og socialt foragtende på en stor<br />
gruppe modtagere – og ofte dem, som man netop mener, har behov for at blive ’opdraget’ af kunst og<br />
kultur. Derfor advokerer Jensen for den ekspressive kulturformidling; because it does not insult the people<br />
it seeks to persuade. 212 Det implicerer, at kulturinstitutionerne og finkulturen skal være villige til at opgive<br />
deres privilegerede positioner. Samtidig må man blive bedre til socialt at anerkende forskellige<br />
smagskulturer og kulturelle positioner. Det næste spørgsmål er selvfølgelig, hvor langt man skal gå for at<br />
inkludere forskellige smagskulturer i den institutionelle kulturformidling. F.eks. blev den tidligere direktør<br />
for Statens Museum for Kunst Allis Helleland stærkt kritiseret i medierne for sin formidlingsstrategi. De<br />
mente, at hun gik på kompromis med museets rolle og forvandlede <strong>det</strong> til et kulturhus og i processen kom<br />
til at tale ned til publikum. 213<br />
210 Jensen s.69<br />
211 Jensen s.68<br />
212 Jensens.66<br />
213 http://www.information.dk/65583<br />
83