Systembruddet som metode.pdf - Forskning
Systembruddet som metode.pdf - Forskning
Systembruddet som metode.pdf - Forskning
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Michael Meier Sørensen<br />
<strong>Systembruddet</strong> <strong>som</strong> <strong>metode</strong> – En transformation til ansvar og bevidsthed i senmoderniteten<br />
Det Informationsvidenskabelige Akademi<br />
Herved drives og driver individet rundt <strong>som</strong> hjemløs i konstant søgen efter selvbekræftelse i form af<br />
oplevelser. Oplevelser <strong>som</strong> potentielt kan iscenesættes kunstigt i form af systembrydende events,<br />
<strong>som</strong> er eksternt styrede æstetiske frirum.<br />
Ved at inddrage læringsteorier i sammenhæng med oplevelses og eventteori formes en<br />
operationalisering af systembruddet igennem fokus på læringen i den iscenesatte kontekst. En<br />
læringssituation kan gøres til en oplevelsessituation, <strong>som</strong> fungerer <strong>som</strong> iscenesat og kontrolleret<br />
kropslig og mental frihed, f.eks. Roskilde Festival. Iscenesættelse handler om at tage kontrol over den<br />
kreative situation, hvor man fortæller sit selv frem, dvs. tage kontrol over, hvad og hvornår der<br />
brydes og hvordan der refleksivt genskabes mening igennem fokus på æstetik. Iscenesættelse er<br />
samtidig et bedre udtryk end diskursteoriens italesættelse, fordi iscenesættelse inddrager hele det<br />
kropslige og fysiske aspekt samt konteksten og rummet. På den måde tages højde for<br />
senmodernitetens narcissistiske sanselighed (Giddens 2004 s. 208)<br />
3.1 Det senmoderne samfund<br />
<strong>Systembruddet</strong>s præmis er den samfundsudvikling, <strong>som</strong> Giddens kalder senmoderniteten.<br />
Udviklingen skaber nogle nye vilkår for individet, <strong>som</strong> det i mere eller mindre grad bliver nødt til at<br />
forholde sig til. Senmodernitet er hos Giddens en udvikling i samfundet, <strong>som</strong> ses <strong>som</strong> fortsættelse af<br />
modernistiske tendenser fra industrialiseringen og urbaniseringen. Det senmoderne samfund er<br />
karakteriseret ved en stigende institutionel refleksivitet, <strong>som</strong> medfører at al viden reduceres til<br />
hypotese og traditioner mister betydning. Samfundet er post-traditionelt og det <strong>som</strong> Ulrich Bech<br />
ifølge Giddens kalder for et risikosamfund (Giddens 2004 s.41). Eksperter og ekspertsystemer i form<br />
af computere, læger, regeringen, medier osv. udpeger og dementerer risici ofte uafhængigt af<br />
hinanden. Derfor bliver man i stigende grad afhængig af en tillid til abstrakte ekspertsystemer, mens<br />
samfundets forhold til angst og risiko forandrer sig. I dette samfund er viden og identitet ikke en<br />
fastlagt størrelse, men tages konstant op til refleksion. Sociale relationer udlejres til abstrakte<br />
systemer, eksempelvis erstattes byttehandel med abstrakte monetære systemer (Giddens 2004 s.<br />
29). Det senmoderne samfund bliver afhængig af disse ekspertsystemer og en grundlæggende tillid<br />
til, at disse systemer ikke kollapser. Tilværelsen bliver usikker i den forstand, at det er op til en selv at<br />
sortere i en overflod af viden og vælge/fravælge livsstil og selv skabe mening ud fra mange forskellige<br />
muligheder, hvor man i tidligere samfundsformer var mere bundet af sin sociale baggrund og<br />
kulturelle klasse og dertil knyttede traditioner.<br />
12/60