Hvad skal kunst? - henrik busk
Hvad skal kunst? - henrik busk
Hvad skal kunst? - henrik busk
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
DJK AFGANG<br />
DET JYSKE<br />
KUNSTAKADEMI<br />
03.05-01.06.2008 ÅRHUS KUNSTBYGNING<br />
Udstillingskatalog<br />
– nu som avis<br />
Nærværende avis er<br />
lavet i forbindelse med<br />
Det Jyske Kunstakademis<br />
afgangselevers<br />
udstilling i Århus Kunstbygning<br />
og erstatter det<br />
mere traditionelle katalog,<br />
der normalt produceres<br />
i udstillingssammenhæng.<br />
Afgangsholdet har valgt avisformatet<br />
ud fra et ønske om at<br />
understrege udstillingens aktualitet<br />
– aviser er lowtech<br />
medier, der formidler vigtige<br />
nyheder – idet der er tale om<br />
en udstilling, der viser hvad<br />
den nye generation af <strong>kunst</strong>nere<br />
beskæftiger sig med lige<br />
nu.<br />
Indholdet i avisen består af<br />
forskelligartet materiale, der<br />
tilbyder yderligere perspektiver<br />
på de udstillede værker.<br />
Ligesom udstillingen afspejler<br />
også avisen den variation af<br />
udtryksformer, medier og måder<br />
at tænke <strong>kunst</strong> på, som<br />
afgangsholdet rummer, og afgangselevernes<br />
valg i forhold<br />
til at formidle deres <strong>kunst</strong> er<br />
mange. Nogle har valgt at beskrive<br />
deres værk og praksis<br />
gennem tekster, mens andre<br />
har valgt kun at benytte det visuelle<br />
som udtryksform. Visse<br />
af afgangseleverne giver desuden<br />
et indblik i de overvejelser,<br />
de har gjort sig i forbindelse<br />
med det at være <strong>kunst</strong>er i<br />
en række svar på nogle spørgsmål,<br />
jeg har stillet dem.<br />
I avisens leder gør rektor for<br />
det Jyske Kunstakademi,<br />
Jesper Rasmussen, status<br />
over <strong>kunst</strong>ens vilkår lige nu og<br />
understreger nødvendigheden<br />
af at det ikke blot er markedskræfterne,<br />
der sætter dagsordnen,<br />
men at vi husker at<br />
fostre den pluralisme, der er<br />
nødvendig for at <strong>kunst</strong>en fortsat<br />
kan bidrage med væsentlige<br />
refleksioner over verden<br />
omkring os. For at give et indtryk<br />
af nogle af de ideer og forestillinger<br />
om <strong>kunst</strong>, der har<br />
præget afgangselevernes uddannelsesforløb,<br />
har en række<br />
af de <strong>kunst</strong>nere og kuratorer,<br />
der har undervist holdet, også<br />
bidraget med statements, artikler,<br />
fortællinger og billeder.<br />
Intentionen med avisen er<br />
således både at give et indblik<br />
i nogle af de tanker, der ligger<br />
bag afgangselevernes værker<br />
og deres praksis som <strong>kunst</strong>nere<br />
såvel som nogle af de ideer<br />
og arbejdsmetoder, de gennem<br />
deres uddannelse er blevet<br />
præsenteret for.<br />
God læselyst!<br />
Katarina Stenbeck<br />
Kurator & vejleder DJK AFGANG 08<br />
www.djk.nu<br />
Indhold:<br />
LEDER af rektor Jesper Rasmussen +<br />
Report from a discussion on learning<br />
af Rikke Luther: SIDE 0002<br />
PUBLIKUM af<br />
Christian Schmidt Rasmussen: SIDE 0003<br />
A og jeg af Søren Andreasen +<br />
Kunst, pluralisme og demokratiske øvelser<br />
af Katarina Stenbeck: SIDE 0004<br />
Tone Olaf Nielsen: SIDE 0005<br />
Pia Rönicke: SIDE 0006<br />
AFGANGSPROJEKTER:<br />
Henrik Busk: SIDE 0007<br />
Sonja Strange: SIDE 0008<br />
Kari-Mette Josefsen: SIDE 0010<br />
Majbrit Jensen: SIDE 0012<br />
Jonas Engbirk Nørring: SIDE 0014<br />
Mikael Madsen: SIDE 0016<br />
Kirsten Cæsar Jensen: SIDE 0017<br />
Firoozeh Bazrafkan: SIDE 0018<br />
Marie Melchiorsen: SIDE 0020<br />
Flemming Rolighed: SIDE 0022<br />
TAKKELISTE + program + kolofon: SIDE 0024
Leder<br />
Kan man overhovedet<br />
uddannes til <strong>kunst</strong>ner?<br />
Kan <strong>kunst</strong> i det hele taget<br />
læres?<br />
Det må man som <strong>kunst</strong>uddannelsesinstitution<br />
selvfølgelig svare<br />
bekræftende på, men svaret er ikke<br />
enkelt, for ligesom det ikke er<br />
entydigt, hvad det vil sige at være<br />
<strong>kunst</strong>ner, findes der heller ikke<br />
en entydig opskrift på, hvordan<br />
man lærer at blive det.<br />
Spørgsmålet er konstant omfattet<br />
af tvivl og konstant til diskussion.<br />
Det at være <strong>kunst</strong>ner er i høj grad<br />
et individuelt anliggende, der kan<br />
variere stærkt fra <strong>kunst</strong>ner til<br />
<strong>kunst</strong>ner, men på trods af det bestræber<br />
vi os selvfølgelig på at<br />
udpege og beskrive nogle væsentlige,<br />
faglige kriterier, der kan gælde<br />
for mere end en person ad<br />
gangen og vi betragter den <strong>kunst</strong>neriske<br />
praksis i relation til den<br />
kulturelle og politiske verden,<br />
den indgår i. Alligevel tæller uddannelsen<br />
ikke rigtigt nogen steder:<br />
Man får ingen autorisation<br />
som <strong>kunst</strong>ner, ej heller et diplom<br />
der giver ret til nogetsomhelst.<br />
Man er bare billed<strong>kunst</strong>ner, og<br />
det var man sådan set også i forvejen.<br />
De autodidakte tæller i øvrigt<br />
flere end de akademiuddannede.<br />
Vi vil dog hævde, at man som uddannet<br />
<strong>kunst</strong>ner i dag er langt<br />
bedre fagligt kvalificeret, langt<br />
mere velorienteret, og langt bedre<br />
rustet til at klare sig som professionel<br />
billed<strong>kunst</strong>ner, end<br />
man ellers ville være. Det er i sig<br />
selv et godt politisk argument,<br />
0002<br />
hvis man vil uddanne flere <strong>kunst</strong>nere.<br />
Vi uddanner dog ikke for at<br />
få flere <strong>kunst</strong>nere som sådan,<br />
dem er der lige mange af, uanset<br />
om man uddanner dem eller ej,<br />
men for at få flere gode <strong>kunst</strong>nere,<br />
der mere kvalificeret kan begå<br />
sig. Vi burde egentlig uddanne<br />
flere billed<strong>kunst</strong>nere og medvirke<br />
til at hæve det samlede <strong>kunst</strong>neriske<br />
niveau, for i Danmark uddanner<br />
vi langt færre billed<strong>kunst</strong>nere<br />
pr. indbygger end i alle<br />
vores nabolande.<br />
Men hvad er det så for en kulturel<br />
virkelighed, vi uddanner <strong>kunst</strong>nere<br />
til?<br />
Der er de seneste årtier opstået<br />
nye dagsordener med hensyn til<br />
<strong>kunst</strong>ens og <strong>kunst</strong>nernes rolle i<br />
samfundet. I den europæiske tradition<br />
har vi gennem lang tid haft<br />
en dannelseskultur, hvor <strong>kunst</strong>en<br />
skulle opdrage, oplyse og opløfte,<br />
eller på anden vis påvirke vores<br />
opfattelse og syn på forskellige<br />
forhold. Kunsten var et direkte<br />
middel til at sanse og forstå livet<br />
og verden på, en åndelig og poetisk<br />
erkendelsesform, der kunne<br />
sidestilles med videnskaben og<br />
filosofien, men samtidig klart adskilt<br />
og uafhængig af disse. Ideelt<br />
set kunne <strong>kunst</strong>en operere frit og<br />
rebelsk på sine egne præmisser,<br />
samtidig med at den kunne agere<br />
kritisk og diskuterende i forhold<br />
konkrete omstændigheder.<br />
Fra dannelse har vi nu bevæget os<br />
ind i oplevelse. I dag befinder vi<br />
os først og fremmest i et oplevelsesøkonomisk<br />
regime, hvor <strong>kunst</strong>en<br />
<strong>skal</strong> servicere forskellige interesser,<br />
og når den instrumenteres<br />
politisk er det i særlig grad turisme,<br />
erhverv og den nationale<br />
markedsføring det gælder. Og der<br />
<strong>skal</strong> hele tiden afregnes med resultatkontrakter,<br />
kvantitative be-<br />
søgstal og <strong>kunst</strong>ens tiltrækning af<br />
kreativt talent indenfor andre<br />
brancher. I oplevelsesøkonomien<br />
er <strong>kunst</strong>en først og fremmest spektakulær<br />
og underholdende, og<br />
den betjener sig af genkendelige<br />
greb, der ubesværet lader sig formidle<br />
gennem andre medier.<br />
Og markedet? De fleste medier er<br />
optaget af, at <strong>kunst</strong>en sælger som<br />
aldrig før, men de gunstige markedsbetingelser<br />
gælder for en begrænset<br />
del af <strong>kunst</strong>en, centreret<br />
omkring det mere farverige maleri,<br />
og den omfattende købelyst<br />
har næsten ingen afsmitning på<br />
de mange andre <strong>kunst</strong>former<br />
som foto, video, installation osv.<br />
Det er for så vidt positivt, at <strong>kunst</strong>en<br />
får så megen opmærksomhed,<br />
og at den oven i købet bruges<br />
til noget. Men hvem sætter dagsordenen?<br />
Vi må til stadighed insistere<br />
på, at der også <strong>skal</strong> være<br />
plads og opmærksomhed til den<br />
<strong>kunst</strong> og de <strong>kunst</strong>nere, der arbejder<br />
mere utilpasset, alvorsfuldt,<br />
stille, uregerligt, kritisk eller søgende,<br />
og som derfor ikke umiddelbart<br />
synes at passe ind i de<br />
etablerede systemers massive<br />
efterspørgsel. For det er gennem<br />
de nye <strong>kunst</strong>nere, de <strong>kunst</strong>nere vi<br />
endnu ikke kender, og hvis værker<br />
vi endnu ikke forstår eller kan<br />
forestille os, at vi i fremtiden <strong>skal</strong><br />
udvikle <strong>kunst</strong>en og vores syn på<br />
verden. Vi må insistere på <strong>kunst</strong>en<br />
som en mulighed for at kunne<br />
det ikke allerede kendte, kunne<br />
det vi endnu ikke forestiller os.<br />
Jesper Rasmussen<br />
Rektor ved Det Jyske<br />
Kunstakademi<br />
Report from<br />
a discussion<br />
on learning<br />
Learning makes an odd, tangential and<br />
often critical relationship to knowledge.<br />
Knowledge is a key. It is an object and<br />
it discriminates. It is possessed by<br />
some, and not by others. It can be<br />
priced and bought and sold.<br />
Knowledge is ‘fixed’. Though it can be challenged,<br />
altered and reformed, its fundamental<br />
character is fixity. To count as ‘Knowledge’, the<br />
thing referred to must be identifiable, verifiable,<br />
repeatable, exchangeable and transferable.<br />
Knowledge then, can’t be separated from the<br />
dominant power structures of society such as:<br />
markets, corporations, governments, laws and<br />
states. To have access to knowledge and to replicate<br />
it is to participate in, to replicate, and to<br />
enlarge, existing power structures.<br />
Learning is an act of understanding. It can be<br />
banal or profound. It can be redefined, added to,<br />
expanded, mixed and so on. It is never an object.<br />
Learning does not occur within fixed boundaries.<br />
It is a way of being, an attitude to experience.<br />
Learning can be developed and skills<br />
sharpened, but the fundamental character of<br />
learning resists being directed. Directed learning<br />
is the acquisition of knowledge, or the directed<br />
production of knowledge. In contrast, learning<br />
is what happens in the corner of your eye,<br />
when your gaze is directed elsewhere. Learning<br />
is a form of awareness, not a commodity.<br />
Where knowledge partitions and separates,<br />
dividing those who possess from those who are<br />
excluded, learning educates. Educating is the<br />
development of a person’s capacities. Learning<br />
is a way of comprehending life; a tool of negotiation;<br />
a process of engagement; a developing<br />
and ever-changing act of living in the world.<br />
Rikke Luther<br />
Billed<strong>kunst</strong>ner & underviser<br />
Copenhagen, spring 2008<br />
From a discussion with Cecilia<br />
Wendt & Brett Bloom
Publikum<br />
Som billed<strong>kunst</strong>ner er det en<br />
forholdsvis abstrakt ting, at<br />
forestille sig hvad der sker hinsides<br />
værkstedet. Hvem kigger<br />
på værket, deltager i det, gør<br />
hvad folk nu gør med <strong>kunst</strong> af<br />
forskellig art? Ind imellem har<br />
jeg på fornemmelsen, at det<br />
der publikum, der bliver<br />
snakket om, ikke findes.<br />
Eller måske håber jeg bare på det ikke<br />
eksisterer. Eller mere præcist, jeg tror<br />
publikum er en formidlingsmæssig<br />
strategi, som er relativt uafhængig af<br />
de folk, der i forskellig form frekventerer<br />
<strong>kunst</strong>arrangementer af forskellig<br />
art. Det er først når deres status<br />
forvandles til publikum, at deres rolle<br />
ved arrangementerne standardiseres<br />
og kan gøres til genstand for en formidlingsstrategi.<br />
Pointen i denne<br />
sammenhæng er, at forestillingen om<br />
publikum er en strategi, der er udviklet<br />
i forbindelse med ideen om for-<br />
midling. Publikum er objekt for det,<br />
der formidles.<br />
Borgeren er blevet publikum og <strong>kunst</strong>neren<br />
er blevet producent og leverandør<br />
til formidlingen. Alt lader sig<br />
formidle til et publikum. Det er selve<br />
definitionen på det publikum vi<br />
møder. Alt det der ikke lader sig formidle<br />
har et gevaldigt problem.<br />
Måske er det ikke <strong>kunst</strong>. De der ikke<br />
finder formidlingen velkommen, forståelig,<br />
relevant eller måske endda<br />
direkte irriterende, hvad er de? Nok<br />
ikke publikum.<br />
Det kan i alle tilfælde konstateres, at<br />
publikum er i dialog med formidlingen<br />
af <strong>kunst</strong>en og ikke med <strong>kunst</strong>en.<br />
<strong>Hvad</strong> det betyder for mig som <strong>kunst</strong>ner<br />
er jeg ikke rigtig klar over. Betyder<br />
det at <strong>kunst</strong>en, er det der formidles,<br />
altså selve formidlingen? At<br />
vores indsats som <strong>kunst</strong>nere mere er<br />
af katalytisk karakter, et slags hjælpeenzym<br />
der starter formidlingsprocessen<br />
og produktionen af et publikum?<br />
<strong>Hvad</strong> er det vi <strong>skal</strong> med et publikum?<br />
Eller mere præcist, hvad <strong>skal</strong> folk i al<br />
bred kaotisk almindelighed mene om<br />
at blive transformeret til et rimelig<br />
veldefineret publikum?<br />
Måske er transformation af folk til<br />
publikum en nødvendighed for etableringen<br />
af det <strong>kunst</strong>- og formidlingsmarked<br />
som vi ser nu. Nu er det ikke<br />
for at jeg vil være unødigt patetisk<br />
omkring det. En del af resultatet af<br />
det er etableringen af det ofte omtalte<br />
marked, som jeg i bred forstand nyder<br />
godt af. Det har medført en større<br />
forudsigelighed omkring effekten af<br />
ens dispositioner. Kommunikationslinjerne<br />
er rimelig klare. Men det er til<br />
gengæld en smule uklart, hvad det gør<br />
ved muligheden for at lave noget der<br />
er ikke-identisk, ved muligheden for<br />
at producere forskel. Det kan nok ikke<br />
lade sig gøre. Der sker til gengæld<br />
noget andet, der til forveksling kunne<br />
minde om det. Alt det formidlede<br />
efterlader en tilfældig ikke-formidlet<br />
rest, der fordi det ikke er formidlet og<br />
fordi publikum er defineret som modtagere<br />
af formidling, er hermetisk afskåret<br />
fra publikum. Det vi står tilbage<br />
med er en eller anden slags moderne<br />
udgave af <strong>kunst</strong>ner-geni-tossen,<br />
et lidt tilfældigt uformidlet restprodukt,<br />
der sådan lidt hovsa bliver<br />
garant for at det hele har en ureducerbar<br />
oprindelse. På samme måde som<br />
et logo ikke behøver at betyde noget i<br />
sig selv. På den måde er restproduktet<br />
ikke et problem, men en hel klar produktiv<br />
fordel.<br />
Hvis jeg <strong>skal</strong> komme med et meget<br />
klart eksempel, vil det være J&K’s udstilling<br />
på Overgaden i 2007. De opbyggede<br />
en række dioramaer som de<br />
selv havde produceret en række beskrivende<br />
og forklarende tekster til,<br />
dog på engelsk. Overgaden oversatte<br />
meget passende disse tekster, men<br />
lod det ikke blive ved det, de omskrev<br />
dem også ganske let, så let at man<br />
måtte sammenligne de to tekster for<br />
at se forskellen. Formålet med dette<br />
var, i mine øjne, udelukkende at pege<br />
på <strong>kunst</strong>nerens uadskillelighed fra<br />
formidlingen og dermed institutionen.<br />
Vi står altså med et tilfældigt uformidlet<br />
restprodukt, der bliver garant for<br />
hele projektet, men hvad gør det ved<br />
publikum? Vi står med en kaotisk<br />
masse, der er transformeret og reduc-<br />
eret til publikum, en massiv afindividualisering,<br />
en massiv mangel på<br />
forskel, som bliver mødt med og skabt<br />
af en hel masse formidling og ikke<br />
mindst et uformidlet restprodukt.<br />
Kan det tænkes, at det er det uformidlede<br />
restprodukt der bliver hele<br />
pointen, villet eller ej?<br />
Som publikum optræder vi som ensartet<br />
masse overfor en tjenestevillig,<br />
formelt talende instans og overfor<br />
hermetiske ikoner. Kort sagt en masse<br />
solide, slagfærdige kategorier. Om<br />
ikke andet er det en meget stabil situation,<br />
som lader sig reproducere ud i<br />
det uendelige. Men som sagt, hvad<br />
gør det ved folk at blive gjort til et<br />
publikum? Det har fået besøgstallene<br />
til at gå op i al almindelighed, salgstallene<br />
til at stige og den generelle<br />
velvillighed overfor billed<strong>kunst</strong>, der<br />
lader sig formidle, er til at tage og føle<br />
på. Til gengæld er det generelle forhold<br />
til <strong>kunst</strong>, der ikke umiddelbart<br />
lader sig formidle eller kommercialisere<br />
meget negativ, for ikke at sige<br />
direkte fjendtlig. Hvilket der ikke er<br />
noget at sige til set i lyset af den meget<br />
bekvemme og ansvarsløse rolle det er<br />
at være publikummer, den bekvemme<br />
og ansvarsløse position det er at være<br />
formidlet og ikke mindst den bekvemme<br />
og ansvarsløse rolle det er at<br />
formidle.<br />
Christian Schmidt<br />
Rasmussen<br />
Billed<strong>kunst</strong>ner & underviser<br />
0003
A og jeg<br />
Lad os bevæge os lidt, foreslår<br />
A. Okay, svarer jeg.<br />
Vi driver rundt uden at sige<br />
noget. Vi bevæger os for at<br />
bevæge os. Vi kalder det for en<br />
zen-konversation, når vi<br />
bevæger os på den måde.<br />
Vores kendskab til zen er ganske overfladisk,<br />
men som de fleste har vi et<br />
billede af en form for absolut og ubekymret<br />
tilstedeværelse. Ren handling.<br />
Ren form. Trådløst. Noget i den retning.<br />
A kalder det for et livsstilsprojekt,<br />
når vi bevæger os på den måde.<br />
Jeg kalder det for åndssvagt, men vi er<br />
enige om, at det er i orden.<br />
Vi bevæger os i et terræn, der er lysende<br />
klart, og det er dét.<br />
Jeg spørger A, hvor lyset kommer fra.<br />
A reagerer ikke. Jeg bemærker, at lyset<br />
opfører sig som en strålende tåge.<br />
En foton-tåge. Det er som om terræn-<br />
Kunst,<br />
pluralisme og<br />
demokratiske<br />
øvelser<br />
0004<br />
et udvider sig og kondenserer sig hele<br />
tiden. Anderledes kan jeg ikke beskrive<br />
det.<br />
Afstanden mellem A og jeg er nu større<br />
end tidligere. A passerer i et glimt.<br />
Jeg suser forbi. Hvor kommer lyset fra,<br />
spørger jeg igen, men A reagerer ikke.<br />
A har observeret noget, der ligner en<br />
blomst. Det er en formation af, hvad<br />
der umiddelbart bedst kan beskrives<br />
som tråde og overflader. Sammenfiltrede<br />
tråde og et system af overflader.<br />
Trådene udstrækker sig inden for overfladesystemet<br />
i forskellige grader af<br />
tæthed, mere eller mindre sammenfiltrede,<br />
og har tilsyneladende klæbet eller<br />
suget sig fast på overfladesystemets<br />
elementer. Visse steder fremtræder<br />
trådenes sammenfiltrede tilstand<br />
som en udstrakt og klistret masse,<br />
andre steder som en improviseret og<br />
vildtvoksende molekylemodel. Tilsyneladende<br />
har trådene såvel en opløsende<br />
som en bærende funktion i forhold<br />
til overfladesystemet.<br />
Overfladesystemets elementer er nærmest<br />
flydende i konsistens, men de<br />
har skarpe afgrænsninger og ensartede<br />
omrids. Elementerne er adskilte og<br />
forholder sig proportionelt til hinanden.<br />
Såvel i udstrækning som i dybde<br />
bemærker man en proportionel systematik.<br />
Det minder om et smadret<br />
stykke glaseret porcelæn lige i det øjeblik,<br />
det går itu. Man kan akkurat registrere<br />
en samlet form trods det, at den<br />
er opløst i et utal af elementer.<br />
Forholdet mellem overfladesystemet<br />
og trådene er dobbelt. Tråde og overfladesystem<br />
forekommer at være hinandens<br />
årsag og virkning. Noget kunne<br />
tyde på, at der er tale om en fremadskridende<br />
vekselvirkning, hvor tråde<br />
og overfladesystem gensidigt påvirker<br />
hinanden med formationens samlede<br />
udvikling som effekt.<br />
Der er flere af disse formationer. Flere<br />
forskellige. Ved at sammenligne to<br />
blomster, konstaterer A straks to typer.<br />
Den ene blomst er en tungeagtig formation.<br />
Den anden blomst er et virvar<br />
af stråler. Og der er flere versioner, viser<br />
det sig; boblende, krybende og strittende<br />
formationer. Og flere endnu. Der<br />
er stor variation i typer, og alligevel<br />
fremtræder alle blomster ens; sammenfiltrede,<br />
gennemsigtige og lette.<br />
Denne tredje faktor fanger A’s opmærksomhed.<br />
Formationernes lethed.<br />
Hver enkelt formation er også et<br />
vakuum. Trådene er aktive i forhold til<br />
dette tomrum. Overfladesystemet markerer<br />
dets afgrænsning; et perforeret<br />
og transparent skjold, der gør formationens<br />
tomrum muligt. Formationernes<br />
lethed synes at være mål og<br />
middel på samme tid. Det ser ud til, at<br />
hver enkelt formation danner et vakuum,<br />
hvori et nyt tidsrum udvikles. Et<br />
fremtidigt terræn.<br />
Vi bevæger os ind i en af blomsternes<br />
tomrum. Jeg bemærker, at der er forskel<br />
i temperatur i forhold til udenfor.<br />
Ganske lidt. Og at lyset er stærkere her<br />
end udenfor. Ganske svagt. Det er i forhold<br />
til dette vakuum, at trådende er<br />
aktive, men det er ikke muligt at skel-<br />
En afgangsudstilling er en mærkelig størrelse.<br />
Kriteriet for deltagelse er, at <strong>kunst</strong>nerne tilfældigvis<br />
færdiggør den samme uddannelse samtidig, og der<br />
er derfor ikke nødvendigvis andet, der knytter dem<br />
sammen, end netop dette.<br />
Samtidig er det også det, der kan gøre denne type<br />
udstillinger interessante – der er ikke en konceptuel<br />
ramme eller et overordnet tema, som værkerne<br />
<strong>skal</strong> opleves i forhold til, og de får derfor en sjælden<br />
mulighed for at læses som de enkeltstående udsagn,<br />
de ofte er tænkt som. Udstillingen AFGANG 08 Det<br />
Jyske Kunstakademi viser nye produktioner af<br />
dette års ti dimittender og giver et indblik i, hvad<br />
der optager den yngre del af <strong>kunst</strong>scenen lige nu.<br />
Der er ingen overordnet tendens med hensyn til<br />
medie, indhold eller form at spore. Tværtimod er<br />
der tale om en mangefacetteret præsentation af<br />
stemmer og udtryksformer. Værkerne behandler et<br />
bredt spektrum af tematikker, der adresserer emner<br />
som normativ tænkning, overvågning og magtstrukturer,<br />
forholdet mellem <strong>kunst</strong>institutionen og<br />
beskuer såvel som historiefortælling, subjektivitetskonstruktion<br />
og identitetsdannelse. Fælles for<br />
værkerne er dog, at de alle på hver deres måde for-<br />
ne mellem tråde, overflader og vakuum<br />
nu. Vi kan kun registrere ændringerne<br />
i temperatur og lysintensitet. A<br />
insisterer imidlertid på at finde ud af,<br />
om tråde og overfladeelementer er<br />
forskellige i substans, eller om vi har<br />
at gøre med to tilstandsformer af<br />
samme substans. A vil på den måde afgøre,<br />
hvorvidt formationerne udvikler<br />
sig i og med en vekselvirkning baseret<br />
på forskelle i substans eller tilstandsform.<br />
For at kunne undersøge dette forhold,<br />
beslutter vi os for at forlade det vakuum,<br />
vi har bevæget os ind i. Vi vil tilbage.<br />
Udenfor igen. Det er ikke muligt.<br />
Det er ikke muligt at skelne mellem<br />
tråde, overflader og vakuum. Vi<br />
befinder os i vekselvirkningens effektrum.<br />
Vi forstår nu, at vi bevæger os i<br />
et fremtidigt terræn.<br />
A gør mig opmærksom på en svag,<br />
grålig skygge i ubestemmelig afstand<br />
fra os. Et negativt lys, vil jeg kalde det.<br />
Jeg havde ikke lagt mærke til det før<br />
nu. Det havde A heller ikke. Et hul, siger<br />
jeg, lige hvad vi har brug for.<br />
Hvis man forestiller sig solen bryde<br />
igennem en tyk tåge, bare negativt, så<br />
svarer det fint til det her, siger A. Og<br />
sandt nok; tætheden i skyggens mørke<br />
øges, ligesom dens afgrænsning<br />
bliver stadigt skarpere. Og det er en<br />
cirkel. Den vokser ikke. Den er i ubestemmelig<br />
afstand. På en måde fylder<br />
denne sorte cirkel efterhånden det<br />
hele. Den er nu det eneste, vi bemærker.<br />
Søren Andreasen<br />
Billed<strong>kunst</strong>ner & underviser<br />
holder sig til forestillinger om subjekt, samfund og<br />
fællesskab. Udstillingen siger altså ikke meget om<br />
tendenser i form af mediespecifikke interesser eller<br />
formmæssige eksperimenter, men den siger meget<br />
om, hvordan <strong>kunst</strong>nerisk praksis tænkes i dag.<br />
Kunstnerisk praksis handler for denne generation<br />
af <strong>kunst</strong>nere i særlig høj grad om etablering af<br />
muligheds- og forestillingsrum – steder hvor det<br />
vedtagne kan overvejes, gentænkes og forhandles.<br />
Og det er netop udstillingens heterogenitet og<br />
visuelle kakafoni, der er væsentlig, idet den problematiserer<br />
forestillingen om det homogene og<br />
peger på at kun gennem pluralistiske modeller kan<br />
vi blive bedre til at forstå os selv og verden omkring<br />
os.<br />
En stor tak til afgangsholdet for deres engagement<br />
og entusiasme.<br />
Katarina Stenbeck<br />
Kurator & vejleder på AFGANG 08
Nuuk Fjord, Grønland © Eija Mäkivuoti 2006<br />
I 1989 erklærede den engelske <strong>kunst</strong>gruppe<br />
Platform: “Kunstens spørgsmål er ikke længere<br />
æstetik, men planetens overlevelse.”<br />
Jeg vil knap ti år efter tilføje, at <strong>kunst</strong>ens<br />
vigtigste spørgsmål stadig ikke er æstetik, men<br />
en globalisering af dissens for at sikre planetens<br />
overlevelse.<br />
I mine øjne har Det Jyske Kunstakademi længe udmærket sig som<br />
et sted, hvor (æst)etiske strategier for en sådan dissensens globalisering<br />
har fået plads til at blive udtænkt og afprøvet.<br />
Som underviser i <strong>kunst</strong>teori i perioden 2003-04 er jeg taknemmelig<br />
for at have fået mulighed for at deltage i dette udviklingsarbejde.<br />
En stor tak til årgang 2008 og de tidligere årgange, som<br />
jeg samarbejdede med.<br />
Tone Olaf Nielsen<br />
Freelance kurator & underviser<br />
0005
0006<br />
I 2004 holdt Elsebeth Jørgensen og<br />
jeg workshoppen, Montage – Historie,<br />
sted og narrativitet på Det Jyske<br />
Kunstakademi. I workshoppen tog vi<br />
udgangspunkt i montagen som en teoretisk<br />
og praktisk metode til at konstruere<br />
fortællinger.<br />
Pia Rönicke<br />
Billed<strong>kunst</strong>ner & underviser<br />
Vores arbejdsramme var indsamling og sammenstilling<br />
af materiale med udgangspunkt i<br />
en historie og et sted.<br />
I forbindelse med workshoppen viste jeg filmen<br />
Elysian Dream, der handler om parken<br />
Elysian Park i Los Angeles. Filmens billedside<br />
udgøres af en kombination af fundet billedmateriale<br />
og billeder jeg selv har taget under<br />
gåture i parken. Min fascination af stedet<br />
opstod efter, at jeg havde tilbragt meget tid<br />
med at gå på opdagelse i parken. Jeg har i flere<br />
omgange prøvet at fortælle om Elysian Park –<br />
parkens historie om det ’tabte’ land og hvad<br />
det vil sige at tilegne sig og bevæge sig igennem<br />
dette landskab af billeder, tekst og stisystemer.<br />
Filmen undersøger hvad parken indeholder<br />
af muligheder og historier og er et forsøg<br />
på at finde en måde at videregive oplevelsen<br />
af den på. I forbindelse med filmen<br />
skrev jeg også en tekst. Teksten, der præsenteres<br />
her, er en tilføjelse til den billedserie, som<br />
blev vist på workshoppen i Århus.
Jeg har arbejdet med at skabe ét<br />
værk, der tager udgangspunkt i<br />
mine tidligere eksperimenter inden<br />
for produktion af fotografi, tekst,<br />
grafisk arbejde, lyd, video, performance,<br />
rum, installation og konceptudvikling.<br />
(01.03.2008)<br />
Allerede nu vil jeg understrege, at jeg<br />
er meget interesseret i kollektive<br />
processer hovedsageligt fordi, der i<br />
samarbejdet er en konstant dialog, en<br />
evig refleksion og ikke mindst et<br />
socialt samvær, som er meget vigtigt<br />
for mig i en tid, hvor næsten alt handler<br />
om individuelle resultater.<br />
Fællesskabsfølelsen er at finde i en<br />
del af det arbejde, der er præsenteret i<br />
<strong>Hvad</strong> er meningen?<br />
Det er vel, at man <strong>skal</strong> overleve på en eller anden<br />
måde.<br />
<strong>Hvad</strong> er vigtigt?<br />
At man har det godt med sig selv og de mennesker,<br />
man omgiver sig med.<br />
<strong>Hvad</strong> kan <strong>kunst</strong>ens rum?<br />
Tilbyde et midlertidigt alternativ til virkeligheden,<br />
som det selvsagt er en del af.<br />
Henrik Busk i retrospekt<br />
udstillingen. Selv om jeg i skrivende<br />
stund ikke selv har set min udstilling,<br />
kan jeg efterhånden skimte en<br />
gyldenorange tråd, der går igennem<br />
de fleste ting, som vil kunne være<br />
med. På samme tid som mit afgangsværk<br />
peger tilbage og viser mit arbejde<br />
i udvalg, peger det frem og varsler<br />
om nye konstruktioner i krydstjekagtige<br />
mønstre. Der er mange kombinationer,<br />
som endnu ikke er udforsket<br />
efter tilfældigt sammensatte retningslinier.<br />
Der er flere spørgsmål, end der er<br />
svar. Et er hvad <strong>kunst</strong>en kan og hvad<br />
den <strong>skal</strong>. Jeg håber, det er muligt, at<br />
udvide det udvidede <strong>kunst</strong>begreb og<br />
at mine udvalgte tilbageblikke, blandet<br />
sammen med mine samlinger af<br />
ting, kan mane til eftertænksomhed<br />
hos enhver beskuer. Ikke at alle <strong>skal</strong><br />
stille sig de samme spørgsmål, men at<br />
den enkelte stiller sig selv eller sin<br />
næste lige præcis de spørgsmål, der er<br />
relevante for vedkommende. Min far<br />
ville have spurgt: “Skal det nu være<br />
<strong>kunst</strong>?” Mit svar er: “Ja, nu <strong>skal</strong> det<br />
også være <strong>kunst</strong>.”<br />
Meget af det jeg har gået og rodet med<br />
de sidste 15-21 år, opfattede jeg ikke<br />
som <strong>kunst</strong> da det stod på, men det var<br />
de selv samme aktiviteter, bare på<br />
andre steder på samme tid – eller på<br />
helt andre tidspunkter. Nu hvor jeg er<br />
Hvorfor vil du arbejde med <strong>kunst</strong>?<br />
Det er et frirum, hvor jeg kan få lov til at udfolde<br />
mine mere eller mindre kreative evner.<br />
<strong>Hvad</strong> er <strong>kunst</strong>ens potentialer?<br />
Den kan ændre verden eller vores opfattelse af<br />
den.<br />
Hvordan tager dine værker form?<br />
Det er meget forskelligt og meget tilfældigt set fra<br />
mit perspektiv.<br />
Henrik Busk: Morgencirkel 2007<br />
uddannet <strong>kunst</strong>ner, har det måske også<br />
været <strong>kunst</strong> set i bagspejlet.<br />
Uafhængighed af økonomiske, politiske<br />
og andre styrende interesser,<br />
har været en drøm lige så længe, der<br />
har været <strong>kunst</strong>nere til. Først var det<br />
kirken og kongen, der gav <strong>kunst</strong>nerne<br />
deres frihed, siden har staten og mæcenerne<br />
været inde over og sidst men<br />
ikke mindst, har storkapitalens interesser<br />
købt sig til resultaterne af <strong>kunst</strong>nerenes<br />
arbejde. Men hvad har det<br />
med <strong>kunst</strong> at gøre? Er det resultatet<br />
eller den skabende proces, der er<br />
selve <strong>kunst</strong>en?<br />
Yderligere information, tekst, fotografi, video, lyd, mv.:<br />
www.<strong>henrik</strong><strong>busk</strong>.dk<br />
<strong>Hvad</strong> <strong>skal</strong> <strong>kunst</strong>?<br />
Skal er meget bestemt, <strong>kunst</strong>en kan alt muligt og<br />
det <strong>skal</strong> den.<br />
<strong>Hvad</strong> nu?<br />
Ud i den virkelige verden. Jeg tænker, at det er<br />
muligt, at få et lynkursus i at køre med græsslåmaskine<br />
og efterfølgende gøre nytte for samfundet<br />
ved, at gøre det jeg har lært på kurset og fortsætte<br />
mit hidtidige virke i øvrigt.<br />
0007
Sonja Strange<br />
Magtstrukturer i gentagende bevægelser. Dialektisk historieopfattelse<br />
udleder frustration hos undertegnede.<br />
Det kaldes tændvæske, deraf nysgerrig graven.<br />
Logikker i konstant fordrejning.<br />
Linjer og buer der stikker ud, stikker ind. Fortid, nutid, datid.<br />
Det hænger sammen. I tiden.<br />
Jeg kan føle mig fortabt, men fryden ved at foretage en<br />
handling giver mening.<br />
Date: 25.07.2007. Location: Prag<br />
Det stopper jo aldrig<br />
Denne lærerproces. Op ad bakke, ned i kuldkælderen<br />
og så fuld gas frem igen. Pauserne at foretrække,<br />
slutspurten at se frem til, starten at frygte. Det<br />
hvide papir. Den hvide skærm. Det hvide lærred.<br />
Det hvide rum. Den hvide forfatning. De hvides kollaps.<br />
Hvem overtager verdensherredømmet næste<br />
gang? Hvem starter en ny revolution? Hvor kaotisk<br />
bliver anarkiets rod? Og er det sandt at folk i kaos<br />
har brug for en diktator?<br />
Bevægelser i historien, historiens bevægelse. Og<br />
0008<br />
Kunst og revolution<br />
Revolution gennem <strong>kunst</strong>en<br />
tiden ikke at forglemme. Hvor mange gange <strong>skal</strong><br />
man kigge sig over ryggen? Er det sten, der bliver<br />
kastet eller er vi af princip gået over til mere raffinerede<br />
metoder for angreb/forsvar?<br />
Hvilke spørgsmål kan vi stille fremtiden? Og er det<br />
nu sundt? Europa. Et afkom af Zeus. Vingesus og<br />
bølgeskvulp. Over havene gik det, da verden skulle<br />
erobres. Eller voldtages. Kampgejst og vilje. Mod og<br />
overmod. Klogskab og ren dumhed. Hvis dumhed<br />
kan vaskes ren vel og mærke.<br />
Kynismens højborg. Og hvorfor mon? For mange<br />
fejltagelser i tidens løb? Hvis vi startede forfra et<br />
andet sted. På Mars måske. Gentagende gange. Nyt<br />
land, nyt system, gamle hoveder. Det er så smukt<br />
derude i verden. Herude. Hvis himlen over Paris<br />
står i brand hvor længe <strong>skal</strong> slaget så stå på Nordpolen?<br />
Kynismens højborg<br />
Til de rette modtagere af det fremtidige metropolspil<br />
der er i højsædet i den fungerende klassekamp<br />
mellem de aldrende generationer og det tilbageværende<br />
faktum at den nedadgående kompromisløse<br />
fakturafortegnelse er en forbigående reaktion<br />
mod det nuværende realplan i de magtomlæggende<br />
positioner som har indtaget den ene side af nervesystemet<br />
som i den grad har forkastet de nye generationers<br />
såkaldte revolutionære metodefordeling af<br />
den kontekst som blev dem givet i tidens løb har<br />
Kunsten at revolutionere<br />
den forplantet sig til de nedre regioner mens korruptionen<br />
længe leve forskanser sig mod kynismens<br />
højborg idet informationens magtkamre splittes i<br />
tusinddele af et vestligt orienteret rige hvor solen<br />
forsvinder bag broen for at stå op i øst og skinne<br />
igennem ulighedens refleksioner der genvinder<br />
deres rette form idet tredje verdens børn kigger på<br />
det honningbelagte bord af demokratiets love og<br />
ifører sig fredsbomber i rette tid til at forsvare kapitalismens<br />
maskebal som <strong>skal</strong>erer fra modsigende<br />
alvidende til gennemarbejdet ressourcespild af<br />
bærerdygtig udvikling<br />
Bohemia<br />
The European Union no longer exists.<br />
Europe is divided into The Old and The New Sector.<br />
The Old Sector has joined the US war against China<br />
and Russia.<br />
They are fighting at the North Pole.<br />
As a result of this a revolution has taken place in<br />
France.<br />
The young man who started the revolution and a<br />
Russian officer from the war at the North Pole has<br />
fled to The New Sector.<br />
To the land of Bohemia, to the city of Prague.<br />
www.myspace.com/BohemiabySonjaStrange
0009
Kari-Mette Josefsen<br />
Test af potentielle svar<br />
Dette er et redigeret udpluk af en samtale<br />
mellem Bjørn Enge Bertelsen, ph.d.-studerende<br />
i socialantropologi og mig selv, Kari-<br />
Mette Josefsen, studerende ved Det Jyske<br />
Kunstakademi. Samtalen fandt sted på universitet<br />
i Bergen på et tidspunkt, hvor jeg<br />
stadig undersøgte, hvordan jeg skulle stille<br />
spørgsmål og strukturere materialet til mit<br />
afgangsværk. Nedenstående er således et uddrag<br />
af et test-interview.<br />
Kari-Mette Josefsen: Jeg er interesseret i<br />
det, at tiltale nogen som individ eller gruppe<br />
og grunden er, at en tiltale definerer rammerne<br />
for, hvordan det er muligt at besvare en<br />
henvendelse. Man kan enten acceptere tiltalen<br />
og dens præmisser ved at sige ”ja, det var<br />
til mig” eller man kan helt undlade at svare.<br />
Spørgsmålet er om tavshed er en reel mulighed,<br />
hvis man ønsker at skubbe til status<br />
quo. For en diskussion af hvad tiltale betyder<br />
kan det være et interessant udgangspunkt at<br />
se på hvordan medierne adresserer sin offentlighed<br />
og hvordan mennesker, der optræder<br />
på tv tiltaler publikum. Som en del af<br />
det publikum og som en del af befolkningen,<br />
oplever jeg at der sker en glidning fra at blive<br />
tiltalt som borger til i højere grad at blive tiltalt<br />
som potentiel kunde dvs. forbruger. Det<br />
er tankevækkende, at ens status i et demokratisk<br />
land reduceres til forbruger. Det sker<br />
så glidende, at man næsten ikke lægger<br />
mærke til det.<br />
Bjørn Enge Bertelsen: Så det du siger er<br />
at tiltaleformen, strukturen, mediet og konteksten<br />
afgør hvilke mulige svar man har.<br />
Det er jeg jo enig i. Samtidig så er der en række<br />
andre aspekter af relationen mellem medierne<br />
og deres tiltaleformer. Fordi medierne<br />
medierer de dominerende gruppers interesser,<br />
tanker og måder de ønsker at kommunikere<br />
med udvalgte befolkningsgrupper på,<br />
så er medierne en kraft i sig selv, som altså<br />
heller ikke er neutral. Derudover så har du<br />
politikere som ønsker at tiltale, indkapsle og<br />
bemægtige sig store dele af mediernes publikum<br />
og gør det ved at tiltale dem, som<br />
værende de rigtige repræsentanter for folket.<br />
Du nævner, at vi bliver gjort til konsumenter<br />
og det er jo en lang historisk proces, som er<br />
knyttet til nyliberalisme og det vi indenfor<br />
antropologien kalder for kommodificering,<br />
også kaldet varedannelse. Gæld er et vældig<br />
godt eksempel på det. Før i tiden var gæld en<br />
relation, en relation mellem dig og banken<br />
som ikke var en social relation, men dog en<br />
relation. I dag er gæld blevet en vare, som du<br />
kan købe og sælge og dermed er det relationelle<br />
aspekt væk. Sådan set kan man sige,<br />
at varedannelsen griber om sig, mens det relationelle<br />
som er grundlaget for det sociale forsvinder.<br />
Det er det, der ligger i kommodificering.<br />
Så er der forbrugermagt-retorikken<br />
som bruges utroligt meget. Den giver et indtryk<br />
af, at man som forbruger, som en der<br />
navigerer mellem et stadig øgende antal varer,<br />
tildeles magt og tildeles en beslutningsmulighed.<br />
Men egentlig så reduceres vores<br />
deltagelse i samfundet, vores deltagelse i en<br />
virkelighed, til et valg og en evaluering af<br />
produkter. Man ender op med at være et menneske<br />
som deltager i en uendelig produktevaluering.<br />
Det som er problematisk med dette<br />
vare- og produktfokus er, at man bliver<br />
pisket til at skulle vælge mellem stadig nye<br />
produkter på stadig nye områder. Man <strong>skal</strong><br />
vælge forsikring, bank, strømleverandør, man<br />
<strong>skal</strong> endda vælge hospital. Hvis man <strong>skal</strong><br />
være en bevidst forbruger, bliver man nødt<br />
til at læse årsrapporter fra forskellige hospi-<br />
0010<br />
taler for, at finde ud af hvilket man <strong>skal</strong> vælge.<br />
Dette medfører, at vi får vi mindre tid til<br />
andre ting. Men det udelukker også vores påvirkningsmuligheder.<br />
Ved at blive gjort til forbruger,<br />
er man blevet ansvarliggjort. Og fordi<br />
man får lov til at vælge mellem produkter,<br />
har man ikke lov at opponere mod systemet.<br />
Systemet har givet dig valgfrihed, og den valgfrihed<br />
har du udøvet ved at vælge produkterne<br />
og dermed kan du ikke opponere imod<br />
systemet som sådan.<br />
KMJ: Det er meget smart, hvis man tænker<br />
det i forhold til at passivisere en befolkning.<br />
En anden ting jeg vil nævne i forbindelse<br />
med den kommodificering du taler om er, at<br />
hvis man udvikler noget nyt eller opnår autonomi<br />
i noget, så <strong>skal</strong> man passe på hvor<br />
man kommunikerer den viden fordi alt bliver<br />
spist op af markedskræfterne. Apropos tiltale,<br />
hvordan kan man overhovedet sige eller<br />
gøre noget som helst, uden at det bliver<br />
kommodificeret?<br />
BEB: Hvis noget får nok opmærksomhed,<br />
uanset om den er positiv eller negativ, så vil<br />
det blive indlemmet, udryddet, kommodificeret<br />
eller transformeret. Et godt eksempel<br />
er kommercialiseringen af Palæstina-tørklædet,<br />
der er et kulturelt fænomen som gik fra<br />
at være et oprørs- og solidaritetssymbol i firserne,<br />
til at være et Hennes & Mauritz produkt<br />
i dag, der ikke betyder noget som helst.<br />
Tørklædet har altså været udsat for en varedannelse<br />
og en udhulning af betydning, der<br />
kunne skabe friktion. Det er det der sker - alt<br />
bliver friktionsløst. Ideen, mekanismen eller<br />
glidningen mod det friktionsløse forbrugersamfund<br />
er vel også noget af det, vi snakker<br />
om.<br />
KMJ: Det virker som om at der er en slags<br />
lås indbygget, altså at tingene hurtigt bliver<br />
låste.<br />
BEB: Ja, ting bliver låst, hvis det bliver farligt<br />
nok, stort nok eller autonomt nok. Der er<br />
historiske paralleller mellem udryddelsen<br />
eller indlemmelsen af de autonome i København<br />
for eksempel, og det der er sket med<br />
nomadiske befolkninger over hele verden.<br />
Derfor er det vigtig ikke bare at tale om markedskræfter,<br />
vi må også snakke om stat og<br />
statsdannelser og den type strukturer, der har<br />
Hvordan tager dine værker form?<br />
Jeg arbejder ud fra de steder, hvor jeg<br />
bliver forbløffet eller ikke forstår hvad,<br />
der er på færde. At lave et værk er en<br />
måde at komme frem til en forståelse på.<br />
Jeg er meget optaget af ideen om sted og<br />
steder. Ikke kun fysiske steder men også<br />
sproglige steder, steder i strukturer og<br />
mekanismer jeg enten ikke forstår eller<br />
som synes vigtige. Den feministiske tænkning<br />
har givet mig nogle redskaber og<br />
strategier, der gør det muligt for mig at<br />
opholde mig der. Som billed<strong>kunst</strong>ner kan<br />
jeg zappe, sakse, vælge til og fra som det<br />
passer mig og handle ud fra de interesser<br />
jeg har på et givent tidspunkt. Det tillader<br />
<strong>kunst</strong>en mig. Jeg er ikke journalist,<br />
forsker eller realpolitiker – jeg er billed<strong>kunst</strong>ner<br />
og jeg agerer derefter. For mig<br />
er <strong>kunst</strong> et nedslag. Det er ikke min opgave<br />
at dække det område jeg beskæftiger<br />
mig med på en fyldestgørende måde.<br />
Jeg kan ikke tage alt med i et værk. Det<br />
behov for at underlægge, kontrollere, gennemsigtiggøre<br />
og overvåge. Gennemsigtighed,<br />
forudsigelighed og kontrol er nemlig<br />
vigtige statslige mekanismer. Nomadiske<br />
folk overalt i verden har altid været en trussel<br />
mod de statslige projekter, fordi de ikke<br />
har ladet sig tælle, fordi de ikke bliver på<br />
samme sted, og ikke nødvendigvis sender<br />
sine børn i statslige institutioner som skoler<br />
eller opsøger hospitaler. Herved bliver de en<br />
trussel mod statens suverænitet og dens eneret<br />
til at definere, hvordan samfundet <strong>skal</strong><br />
struktureres og organiseres. Det samme ser<br />
du med de grupper, der definerer sig selv<br />
som autonome. De er på sin vis en umulighed<br />
i en verden af statslige strukturer, og her<br />
tænker jeg ikke kun på de nationalstatslige<br />
strukturer, men også på overstatlige strukturer,<br />
som er mere herskende mekanismer end<br />
det, der kan koges ned til statslighed eller<br />
nationalstatslighed.<br />
KMJ: <strong>Hvad</strong> kunne en sådan herskende mekanisme<br />
være?<br />
BEB: Hvis nogen for eksempel beslutter sig<br />
for, at sætte sig selv udenfor en nationalstat<br />
og sige: “Her etablerer vi os, vi vil danne vores<br />
eget samfund.” Det er en umulighed. I<br />
dag er alle steder i verden, alt rum, underlagt<br />
en statslig struktur. Der findes ikke noget<br />
fysisk rum eller noget fysisk territorium,<br />
hvor man kan gøre sig ikke-statslig. Det interessante<br />
er, at autonomi i dag er forbeholdt<br />
dem med penge. Hvis du har penge i dag, så<br />
kan du få autonomi, så kan du bosætte dig i<br />
diverse skatteparadiser, du kan købe dig mobilitet,<br />
som gør at du kan suse igennem alverdens<br />
lufthavne og territorier. Der er til og<br />
med særlige sluser for dem, der har købt særlige<br />
kort. Vi har fået en international opdeling,<br />
hvor autonomi og mobilitet er forbeholdt<br />
en global elite mens det, at blive låst til<br />
et territorium og visse typer valg er forbeholdt<br />
resten af klodens befolkning.<br />
KMJ: Det er paradoksalt, hvis autonomi i<br />
dag er forbeholdt dem med penge, for det er<br />
jo at vende autonomibegrebet op ned i forhold<br />
til hvem, der plejer at være optaget af<br />
den form for aktion.<br />
BEB: Ja, der ligger i autonomi-begrebet en<br />
ville heller ikke give særlig meget mening,<br />
da et møde med et <strong>kunst</strong>værk er en meget<br />
specifik situation. Beskueren står i et fysisk<br />
rum med en særlig form for præsentation<br />
af noget. Dette noget er en reduktion,<br />
det er et udpluk, et udvalg som er blevet<br />
udsat for en mediering.<br />
<strong>Hvad</strong> er vigtigt?<br />
Undervejs i mine arbejdsprocesser stiller<br />
jeg spørgsmålet ‘Er det vigtigt?’ for, at<br />
have noget jeg kan holde mine ideer og<br />
interesser op i mod. Det samme gælder<br />
relevans. ‘Er dette relevant og vigtigt for<br />
andre end mig?’ Heri ligger ønsket om en<br />
kommunikation. Hvem er beskueren,<br />
hvilken offentlighed befinder jeg mig i?<br />
Det er en form for realitetstjek, et<br />
orienteringspunkt jeg bruger til, at pejle<br />
mig ind på det jeg arbejder med ud fra de<br />
givne forudsætninger og muligheder.<br />
idé om et individuelt eller et kollektivt valg af<br />
livsform. Du kan selvfølgelig blive eneboer<br />
og flytte ud i skoven, det er jo også en slags<br />
autonomi, eller du kan vælge noget alternativt<br />
og etablere dig på en øko-gård, men det<br />
er alligevel nogle meget begrænsede muligheder.<br />
Autonomi er et centralt begreb hér<br />
siden du taler om tiltaleformer. Tiltale og autonomi<br />
er knyttet sammen på forskellige måder.<br />
Én måde er, at vælge ikke at lade sig tiltale<br />
og det vil være en afvisning af en kommunikativ<br />
relation. En afvisning af at blive<br />
placeret i en vis rolle, som for eksempel forbruger,<br />
eller en afvisning af at blive placeret<br />
i en metafor, som for eksempel folket. Hvis<br />
du er interesseret i, at udøve autonomi overfor<br />
tiltaleformer så vil jeg tro, at der findes<br />
størst potentiale i at arbejde med <strong>kunst</strong>projekter.<br />
Du kan for eksempel ikke udøve en<br />
autonomi overfor tiltaleformer i medierne,<br />
for så ville systemet bryde sammen.<br />
KMJ: Hvordan ville en autonom tiltaleform<br />
se ud?<br />
BEB: Jeg tænker på, om det i det hele taget<br />
er muligt eller om det er en selvmodsigelse?<br />
Kommunikation og autonomi? Hvis vi taler<br />
om individuel autonomi er det i udgangspunktet<br />
så ikke-kommunikativt, at det ikke<br />
kan tænkes.<br />
KMJ: Det er noget med den umulighed,<br />
som er meget interessant. Hvis der er noget,<br />
der kan nedsmelte systemer, opbryde logikker<br />
og skabe ikke-kommunikation så er det<br />
jo netop <strong>kunst</strong>. Kunst er egentlig ret umuligt,<br />
men det er samtidig også <strong>kunst</strong>ens potentiale.<br />
Jeg kalder det for en talegestus; det at<br />
markere, at man gerne vil sige noget og det<br />
er det jeg ser som et moment af potentialitet,<br />
altså momentet lige før du siger noget. Du<br />
markerer, at du vil tale, og indgår derved i en<br />
slags form for sproglighed.<br />
BEB: Ja, det tror jeg du har helt ret i, for det<br />
er akkurat i det moment lige før du siger<br />
noget, at alle muligheder står åbne, at der er<br />
mulighed for at etablere noget nyt, etablere<br />
noget, der er innovativt, ikke-institutionelt<br />
eller ikke-konformt.<br />
KMJ: Men det er enormt vanskeligt, for når<br />
man åbner munden, så taler man sig ind i et<br />
<strong>Hvad</strong> kan <strong>kunst</strong>ens rum?<br />
Det første jeg tænker på når jeg læser dette<br />
spørgsmål, er <strong>kunst</strong>ens institutioner og<br />
udstillingsrum. De rum vi har, at udstille<br />
i, er med til at bestemme hvilke værker,<br />
der bliver udstillet, og det er en interessant<br />
diskussion, men jeg vil besvare spørgsmålet<br />
på en anden måde. Det kan også tænkes<br />
som rummet i et <strong>kunst</strong>værk eller det<br />
rum der opstår i et værk. Det er noget jeg<br />
arbejder med i mit afgangsværk. At sætte<br />
nogle flader op, der kan noget med hinanden,<br />
en sammensætning af video, lyd og<br />
tekst. Hvis jeg tænker det ud fra en rummetafor<br />
så vil videoen, lyden og teksterne<br />
fungere som vægge. Konstellationen af<br />
disse elementer skaber en række meningsflader,<br />
der læner sig op ad og skubber til<br />
hinanden og herigennem skaber et rum.<br />
Det er i dét møde, i mødet mellem fladerne,<br />
at der kan opstå en sammenhæng,<br />
et rum, som beskueren kan træde ind i og<br />
også her det centrale i værket ligger.
hav af referencer, man trækker på tænkning,<br />
som allerede findes og ord, som allerede indgår<br />
i en diskurs. Det er dér, at den låsemekanisme,<br />
jeg nævnte før, træder i kraft og det<br />
gælder også i forhold til tiltale. Men hvad hvis<br />
du bliver nødt til at sige noget, hvis du vil<br />
være tilstede, hvis du har noget at sige, som<br />
du ikke bare vil gå fra, som du vil stå ved og<br />
insistere på. <strong>Hvad</strong> kan man så gøre? Lad os<br />
tage et eksempel: Jeg er billed<strong>kunst</strong>ner og jeg<br />
er kvinde. Det er en kombination, der gør at<br />
jeg risikerer at blive tiltalt som kvindelig <strong>kunst</strong>ner.<br />
Den tiltale indeholder en idé om at jeg<br />
laver en form for <strong>kunst</strong>, der er særlig kvindelig.<br />
Det er jeg selvfølgelig uenig i. Jeg er<br />
kvinde og jeg er <strong>kunst</strong>ner, men jeg vil ikke<br />
betegne mig selv som kvindelig <strong>kunst</strong>ner, for<br />
deri ligger en ladning af noget meget bestemt,<br />
som i sig selv er en interessant diskussion,<br />
men som vi ikke <strong>skal</strong> tage nu. Men altså, jeg er<br />
styret, af den tiltale jeg har fået. Vælger jeg at<br />
svare, må jeg nødvendigvis gøre det indenfor<br />
tiltalens ramme. Så spørgsmålet er, hvordan<br />
kan jeg svare? Indtil videre har jeg tænkt, at et<br />
<strong>kunst</strong>værk er en måde at svare tiltalen på.<br />
BEB: Indenfor antropologien findes der to<br />
begreber, der bliver brugt om dette; tilskrivelse<br />
og selvtilskrivelse, som er to modstridende<br />
begreber. Du bliver tilskrevet en rolle<br />
som kvindelig <strong>kunst</strong>ner. Du er blevet identificeret<br />
som kvinde, det bliver gjort til noget vigtig<br />
og du bliver tilskrevet, at der er en relation<br />
i mellem dit tilskrevne køn og den <strong>kunst</strong> du<br />
laver. Det bliver gjort til noget centralt. Her<br />
bliver vi så nødt til at begynde med at tale om<br />
selvtilskrivelse; du kan selvfølgelig forsøge at<br />
præsentere dig selv ved, at skrive eller sige at<br />
det ingenting betyder, at det ikke er din kvindelighed<br />
eller dit køn, der er det centrale. Det<br />
ville være et forsøg på, at tilskrive dig selv<br />
noget, men det er vanskeligt, at se hvilken type<br />
indvirkning det ville have. Det er rigtigere<br />
det du gør ved, at dit <strong>kunst</strong>værk bliver et svar.<br />
En anden strategi er jo at nægte at svare, og<br />
det er måske noget af det mest effektive.<br />
Modstandsteori handler om hvordan det er<br />
muligt at yde modstand mod dominerende<br />
processer. Tavshed er modstand. Du bliver reduceret<br />
til, at være dit køn og din <strong>kunst</strong> bliver<br />
reduceret til at være et produkt af dit køn.<br />
Tavshed er her en klassisk strategi, for svarer<br />
du tilbage, er du tvunget til at komme med en<br />
benægtelse. Du starter nemlig ikke med et<br />
blankt ark og kan derfor ikke komme med en<br />
autonom ytring eller en ytring, der starter fra<br />
en potentialitet. Du er allerede låst i en dialektisk<br />
proces.<br />
KMJ: Og når jeg svarer på den, så tager jeg<br />
imod den tiltale, og så siger jeg “ja, den tiltale<br />
var henvendt til mig, den tilskrivning var til<br />
mig.”<br />
BEB: Ja, netop. Du accepterer tiltalen. Det er<br />
enormt effektivt at bevidst misforstå, omformulere<br />
eller svare med tavshed. Der er et fantastisk<br />
eksempel på det. Jacques Derrida, den<br />
kendte dekonstruktivist gjorde en gang noget<br />
sjovt. Han var inviteret til en konference hvor<br />
han skulle tale om Text and – hvad var det?<br />
Text and Power eller noget i den dur. Han<br />
skulle holde åbningsforelæsningen, og han<br />
stillede sig op og holdt en times forelæsning<br />
om begrebet and, altså om det at binde noget<br />
sammen og hvad det vil sige at knytte noget<br />
sammen. Hele konferencen handlede om<br />
tekst og magt, men han talte kun om og. Det<br />
var en bevidst, subversiv strategi som jeg<br />
mener er utrolig effektiv. Den får folk til at<br />
tænke; okay, hvordan er det sproget låser os,<br />
hvad er det sproget rent faktisk gør, hvilke<br />
typer af begreber bruger vi, hvilke naturaliserede<br />
tiltaleformer benytter vi os af og tager<br />
for givet, hvordan låser de os til særlige måder<br />
at handle på, som igen låser os til visse mønstre<br />
osv.? Kort sagt hvordan fungerer sproget<br />
og hvordan gør det os til nytteidioter i visse<br />
diskurser. Ved at løsne det op på den måde<br />
Derrida gjorde kan nogle helt andre potentialer<br />
blive synlige, fordi man bliver usikker<br />
og kommer i tvivl men på en god måde fordi<br />
det skaber en bevidsthed om vores ytringsformer<br />
og tankesæt.<br />
0011
Majbrit Jensen<br />
<strong>Hvad</strong> er meningen?<br />
Meningen er at det er spændende og det spændende<br />
er, at meningen er subjektiv, ligesom <strong>kunst</strong> i sig<br />
selv, hvilket gør den så dejlig farverig, idet hvert<br />
menneske har en egen mening om hvad meningen<br />
er.<br />
<strong>Hvad</strong> er vigtigt?<br />
Vigtig er, at vi alle har vores egen mening og, at vi<br />
har lov til, at have vores egen mening om, hvad der<br />
er vigtigt. For mig som <strong>kunst</strong>ner er det vigtigt, at få<br />
afløb for min nysgerrighed og de spørgsmål jeg har,<br />
i forhold til den verden jeg lever i og de mennesker,<br />
der omgiver mig. Udfordringen i at forsøge at tale<br />
et forståeligt og interessant billedsprog, og dermed<br />
også inspirere andre, er vigtig. Som beskuer er det<br />
vigtigt for mig, at blive inspireret og at lære noget<br />
nyt gennem andre <strong>kunst</strong>neres udtryk såvel som<br />
konstant at få rykket mit verdensbillede.<br />
<strong>Hvad</strong> kan <strong>kunst</strong>ens rum?<br />
Kunsten har jo siden tidernes morgen været et spejl<br />
for samfundet. Gennem den symbolik, tematik<br />
eller problematik, der repræsenteres i forskellige<br />
0012<br />
<strong>kunst</strong>værker op gennem historien, får man en fornemmelse<br />
af samfundets udvikling, hvad der var<br />
nyt, hvad der var vigtigt og hvad, der stod til<br />
diskussion. Uanset om det er en græsk skulptur, et<br />
renæssancemaleri eller en suppedåse af Andy<br />
Warhol, fortæller det noget om vores historie. Det<br />
er efter min mening en vigtig del af, hvad <strong>kunst</strong><br />
kan. Kunsten kan hjælpe os med at forstå os selv<br />
ved at formidle vores fortid, bearbejde vores nutid<br />
og foreslå en fremtid. Den har potentiale til at flytte<br />
grænser og holde gang i en udvikling ved at blive<br />
ved med at rejse spørgsmål. Jeg vil gerne være med<br />
til at stille spørgsmålene.<br />
Hvordan tager dine værker form?<br />
Udgangspunktet for min værkproduktion er interessen<br />
i at undersøge en tematik eller automatik, der<br />
ligger i mennesket og dets historie. Som regel opstiller<br />
jeg et konceptuelt regelsæt, som danner basen<br />
for værket. Ud fra dette opstår der så et eller<br />
flere fotografier. Jeg fotograferer altså ikke nødvendigvis<br />
for selve fotografiets skyld, men jeg bruger<br />
det som et værktøj til at visualisere en given<br />
undersøgelse.<br />
Værket “En fortælling hvori der kommer efter<br />
skyer og storm så herlig en sommer” var dog en<br />
omvendt proces, da jeg startede uden regelsæt,<br />
men i stedet med en masse materiale og jeg vidste<br />
ikke hvor det ville føre hen i relation til det færdige<br />
værk. Mit udgangspunkt var den gamle mand,<br />
Harald Conrad Jensen, min farfar, som var 93 år og<br />
ramt af Alzheimers. Jeg havde fotografier af ham<br />
og hans hjem og optagelser af vores samtaler såvel<br />
som skriftligt materiale bl.a. en selvbiografi, som<br />
han skrev, da han var i 80erne, men aldrig fik udgivet.<br />
Jeg var igennem forskellige forsøg på, at<br />
finde ud af hvor præcis min interesse i alt dette<br />
materiale lå og værket udviklede sig i mange forskellige<br />
retninger. Det var først da han flyttede på<br />
plejehjem, at det tog sin endelige form.<br />
<strong>Hvad</strong> <strong>skal</strong> <strong>kunst</strong>?<br />
Den <strong>skal</strong> stille spørgsmål, undersøge, postulere,<br />
bearbejde og ikke mindst inspirere i det store og<br />
det små. Hverdagen ville være trist hvis ikke man<br />
havde glæde af de billeder man hænger op i sit eget<br />
hjem, kunne diskutere etikken i at udstille guldfisk<br />
i en blender eller bare trække på smilebåndene,<br />
fordi skulpturen nede på torvet i nattens mulm og<br />
mørke er blevet iklædt et ballerinaskørt.<br />
<strong>Hvad</strong> nu?<br />
...
0013
Jonas Engbirk Nørring<br />
0014<br />
Mit flersidige perspektiv arbejder ud fra en ide om at visualisere flere verdener. Kunst giver mig<br />
muligheder frem for begrænsninger, den er uindskrænket og derfor visionær. Kunst er en videnskab,<br />
der visualiserer fortid, nutid og fremtid på sine egne præmisser. Visionen og en skabelsesproces.<br />
Kunsten kan se igennem vedtagne og gængse forestillinger og er derfor interessant da den ikke følger<br />
det nuværende, men hele tiden søger nye identiteter.
Information wants to be free<br />
“Information wants to be free” er blevet<br />
det uofficielle motto for The free content<br />
movement. På den første hacker-konference<br />
i 1984 udtalte Stewart Brand:<br />
“On the one hand information wants to be<br />
expensive, because it’s so valuable. The<br />
right information in the right place<br />
changes your life. On the other hand, information<br />
wants to be free, because the cost<br />
of getting it out, is getting lower and<br />
lower all the time. So you have these two<br />
fighting against each other.”<br />
Ifølge den franske filosof Michel Foucault (1926-<br />
1984) er subjektet en effekt i en kompleks struktur<br />
af institutioner, discipliner og apparater, som netop<br />
har til hensigt at skabe og fremkalde forskellige subjektfunktioner.<br />
Foucault hævder, at der ikke bygges normaliseringsinstitutioner<br />
eller fængsler, fordi der er afvigere –<br />
men at der bygges institutioner, og så opstår afvigerne.<br />
Der skabes med andre ord en dem-og-os-situation<br />
i samfundet, hvor det ‘sunde’ og ‘naturlige’<br />
skabes, idet der er noget som udgrænses og ekskluderes.<br />
Mennesket og den moderne individualitet er resultatet<br />
af overvågning, udvikling, behandling og normalisering<br />
ifølge Foucault.<br />
Fra det 17. til det 19. århundrede opstår der klinikker<br />
og “menneske-observatorier”. Med videnskabens<br />
udvikling skabtes der metoder til at “se uden<br />
at blive set”. Observatorierne (“samfundet”) har<br />
militæret som model. Militæret er mobilt og kan<br />
indrettes og omdannes efter behov. Den er hovedsæde<br />
for en øvrighed som må være diskret, effektiv<br />
og forebyggende. I den fuldkomne militærenhed<br />
udøves al myndighed ved bevogtning. Hele opbygningens<br />
geometri er indrettet sådan, at de få kan<br />
overvåge de mange. I byplanlægning, på hospitaler,<br />
asyler, fængsler og uddannelsesinstitutioner m.f.<br />
går denne militærmodel igen.<br />
Ligeledes påvirker arkitektur og indretning af bygninger<br />
individet og muliggør bestemte adfærdsformer.<br />
Byer såvel som bygninger <strong>skal</strong> have en kontrollerende<br />
funktion og påvirkning af brugerne.<br />
Skoleklasser har den indretning, at læreren sidder<br />
på et ‘podium’ hvorved læreren hæver sig over eleverne.<br />
Læreren eksaminerer dem, og udskiller de,<br />
der ikke ligger inden for det af myndighedernes<br />
fastlagte “normalområde.”<br />
Overvågning disciplinerer befolkningen,<br />
ændrer og udvikler adfærden<br />
Denne disciplinering fungerer ikke kun i klart afgrænsede<br />
fysiske rammer, men også psykisk. Her<br />
bliver det en selv-overvågning af, hvad individet<br />
tænker og føler ud fra forestillingen om bedømmelser,<br />
undersøgelser og vurderinger fra den ydre<br />
verdens forskellige sfærer.<br />
Overvågning er en dokumentation af menneskets<br />
adfærd, hvor der er et detaljeret negativt og positivt<br />
potentiale i form af dets anvendelse som information.<br />
Menneskeheden bliver overvåget og adfærdsmodificeret<br />
hele tiden<br />
Overvågningen foregår via video, micro-chips, betalingskort,<br />
mobiltelefoner, pas og internet. Sider<br />
som my-space og facebook er en slags fjern-overvågning.<br />
Sygesikringsbeviset og cpr-nummer er<br />
overvågningsforanstaltninger. Der er tale om at oprette<br />
DNA-registre over samtlige borgere.<br />
I nogle lande bruger man microchips i militæret.<br />
England har f.eks. microchippet hele delinger i militæret<br />
(Jvf. “British army volunteers to be microchipped”;<br />
Soldier Magazine, april 2001).<br />
Ligeledes <strong>skal</strong> man micro-chippes for at blive<br />
medlem af bestemte organisationer eller foreninger<br />
(www.cbn.com/cbnnews).<br />
I USA og England har man indført en lov<br />
(www.freedomfiles.org/war/fema), der betyder, at<br />
hvis man er mistænkt for at være terrorist eller være<br />
i ledtog med terrorister, så kan man anholdes eller<br />
tilbageholdes på ubestemt tid. Efter at krigen mod<br />
terror blev indledt umiddelbart efter terrorangrebet<br />
den 11. September 2001, oprettede man et nyt<br />
regeringsorgan, Federal Emergency Management<br />
Agency (www.fema.org), der har til opgave at overvåge<br />
homeland security (www.dhs.org), således at<br />
USA nu er under ekstrem overvågning. Efter angrebene<br />
på Pentagon og World Trade Center har man<br />
formået, at skabe en sådan frygt for terrorisme, at<br />
befolkningen næsten finder sig i enhver indskrænkning<br />
af deres frihed.<br />
“God is watching”<br />
Man har sågar et trusselbarometer på Homeland<br />
Securitys hjemmeside, så befolkningen kan holde<br />
øje med, hvor bange de <strong>skal</strong> være.<br />
Det at skabe frygt er en adfærdsmodifikation, og<br />
konsekvensen for IKKE at ændre adfærd er indespærring<br />
eller terrorangreb. “Either you are with us<br />
– or you are with the terrorists!”<br />
Carnivore er et program udviklet af det internationale<br />
kollektiv Radical Software Group (RSG). Der<br />
er tale om en form digitale kødædere specielt desig-<br />
nede til at overvåge og fortolke al informationsstrøm<br />
i netværker og reagerer på specifikke ord, filtyper<br />
og programmer.<br />
En artikel i kultmagasinet Wired den 12. Sep. 2001<br />
beretter om, hvordan travle FBI folk om eftermiddagen<br />
dagen efter terrorangrebet installerede carnivores<br />
i programmer og netværk centralt hos de<br />
store netværksudbydere i USA. Mindre end en<br />
måned efter lancerede RSG deres egen Carnivore.<br />
Den væsentlige forskel fra FBIs Carnivore var, at<br />
RSG henvendte sig til offentlig og almen brug, ikke<br />
som et hemmeligt magtmiddel til at tjene regeringens<br />
interesser. RSG skabte et stykke overvågningssoftware<br />
som var mere kompetent end FBIs samtidig<br />
med, at man ved hjælp af en Personal Edition<br />
kunne overvåge sig selv.<br />
Øget centralisering af magt og kontrol har bredt sig<br />
til Danmark, som har fået terrorpakken, der tilsidesætter<br />
rettigheder i grundloven og FN’s menneskerettighedserklæring.<br />
Med denne ændring i retspraksis<br />
er der indført indskrænkninger i den personlige<br />
frihed (jvf. www.menneskeret.dk).<br />
I Danmark er der eksempler på, hvordan vi tillader<br />
skoler at overvåge elevernes adfærd og bygninger.<br />
Al registrering af trafik på internet, telefon, mobil,<br />
SMS, e-mails og data med mobiltelefoners fysiske<br />
position bliver gemt i minimum 1 år.<br />
I Danmark er overvågning underlagt Datatilsynet. I<br />
princippet kan alle få lov til at overvåge, når blot det<br />
bliver indberettet til Datatilsynet. Eneste undtagelse<br />
er det offentliges overvågning. Således kan staten<br />
og regionerne frit opsætte og iværksætte eksempelvis<br />
overvågning af veje, kryds, broer, bygninger<br />
samt andre offentlige instanser. (www.datatilsynet.dk,<br />
offentlige myndigheders tv–overvågning).<br />
Medarbejdere må gerne overvåges, når blot de<br />
informeres om overvågningen. Dansk Supermarked<br />
bruger privatdetektiver med skjulte kameraer til at<br />
finde brodne kar i egne rækker. På samme måde har<br />
man i årevis kropsvisiteret og ransaget håndbagagen<br />
hos de butiksansatte i Føtex, A-Z og Bilka.<br />
I London er der hele områder, hvor alt er overvåget<br />
og man anvender avanceret ansigts-genkendelsessoftware.<br />
(www.notbored.org, Historien om overvågning<br />
i London).<br />
Den tyske filosof G.W.F. Hegel (1770–1831) var<br />
ophavsmand til ideen om tese, antitese og syntese.<br />
En manipulationsteknik, der er i nyere tid er blevet<br />
omdøbt til problem, reaktion og løsning-teknikken.<br />
Man har en plan, som man ønsker at gennemføre.<br />
For at kunne dette, lancerer man et problem, som<br />
slås stort op i pressen. Politikerne er på banen med<br />
reaktioner og meningstilkendegivelser om problemet.<br />
Man kan sige, der rejser sig et folkeligt krav til<br />
politikerne om at gøre noget!<br />
Sandsynligvis eksisterer der ikke et sådan krav,<br />
men i pressen præsenteres problemet stadig voldsommere<br />
og enhver kan nu se, at der må gøres<br />
noget. Denne reaktion fra befolkning, presse og politikere<br />
bliver udgangspunktet for, at magthaverne<br />
kan præsentere deres løsning.<br />
På denne måde kan man få befolkningen til at<br />
acceptere eksempelvis indskrænkninger i den personlige<br />
frihed. Det er simpelthen nødvendigt for at<br />
sikre fred og sikkerhed.<br />
0015
Mikael Madsen<br />
Jeg har igennem de sidste mange år af min <strong>kunst</strong>neriske praksis,<br />
primært arbejdet med digitale medier. Her i særdeleshed samfundsrelaterede,<br />
etiske og institutionelle problemstillinger, der oftest<br />
har en kritisk dimension. Værkerne skaber deres egen identitet<br />
oftest både fysisk og virtuelt. Interaktionen mellem værk og<br />
beskuer er et vigtigt aspekt for mig, såvel som de konkrete og<br />
betydningsmæssige rum disse befinder sig i.<br />
0016<br />
Værket Camouflage sætter netop denne relation i spil, og udfordrer,<br />
hvorledes interaktionen påvirker beskuerens relation til<br />
både det institutionelle og det fysiske rum. Der sker en dialog<br />
mellem objekt og beskuer, hvor man som deltager må tage stilling<br />
til sin position i forhold til både rum og objekt, samt til sin<br />
rolle som deltager i et interaktivt <strong>kunst</strong>værk.<br />
www.mikaelmadsen.dk
Fotos ud af en serie taget over tre år<br />
Kirsten Cæsar Jensen<br />
<strong>Hvad</strong> består dit arbejde af?<br />
Det var næsten udelukkende maleri, jeg beskæftigede<br />
mig med i starten. Meget figurativt maleri.<br />
Tit fotograferede jeg motiver til mit maleri. Nu fotograferer<br />
jeg næsten udelukket. Jeg fører en fotografidagbog,<br />
så jeg fotograferer næsten dagligt.<br />
Hvilke fremgangsmåder benytter du dig af?<br />
Nogle af mine fotos laver jeg særlige regler for, for<br />
eksempel med hensyn til motivet. Men fotografiet<br />
har også sine egne regler eller måder. Man ser tingene<br />
gennem en linse. Det er næsten som at se tingene<br />
med skyklapper på. Det er kun det linsen fanger<br />
man ser, alt det udenom er sorteret fra. Jeg har to<br />
forskellige måder at skabe et værk på. Den ene er<br />
meget specifik, hvor jeg fra starten ser slutresultatet.<br />
Den anden er mere afprøvende og legende. I starten<br />
ved jeg ikke, hvad det er jeg arbejder frem mod,<br />
men langsomt begynder ideen at træde frem og jeg<br />
ser, hvad det fører til.<br />
<strong>Hvad</strong> interesserer dig ved <strong>kunst</strong>?<br />
Der er to ting i et værk; overfladen og det underliggende.<br />
Det er det underliggende, der fører værket til<br />
slutresultatet. Noget umiddelbart genkendeligt i et<br />
<strong>kunst</strong>værk kan lede beskueren videre fra det genkendelige<br />
til et hjørne af noget ukendt, noget der er<br />
mere underfundigt – som man kan tolke, undre sig<br />
over eller blive nysgerrig på. Det værste er, hvis<br />
<strong>kunst</strong>en ikke siger en noget, hvilket eventuelt kan<br />
hænge sammen med, at der ikke er noget i <strong>kunst</strong>nerens<br />
formsprog man genkender.<br />
Kunsten kan give mig en stemme og gøre det muligt<br />
for mig, at tale til en beskuer, at dele de spørgsmål<br />
værket rejser med en beskuer. Det er én ting, at stil-<br />
le spørgsmål, noget andet er, at forsøge at presse en<br />
mening ned over hovedet på en modtager, hvilket<br />
jeg synes, man ofte møder i sin hverdag. Jeg kan<br />
godt lide, at man kan tale til folk uden at være til<br />
stede. At tale gennem <strong>kunst</strong>en. Kunsten taler ikke<br />
entydigt, men giver tværtimod mulighed, for forskellige<br />
fortolkninger og mens <strong>kunst</strong>en taler, lader<br />
man folk se ind i ens kreative univers. Nok ser publikum<br />
det samme værk men, der kan stadig være uenighed<br />
om, hvad det betyder, og forskellige beskuere<br />
kommer frem til forskellige ting. Som <strong>kunst</strong>ner<br />
prøver man, at styre modtagerne i en retning, men<br />
man kan ikke vide, om ens budskab bliver modtaget,<br />
som det var tænkt. Selv har jeg oplevet, at<br />
noget af det arbejde, jeg har lagt mindst hjerte i, er<br />
blevet modtaget meget positivt.<br />
Kunst er kommunikation om end den sjældent er<br />
tovejs. Og en gang imellem snakker man helt forbi<br />
modtageren.<br />
0017
Firoozeh Bazrafkan<br />
0018
0020<br />
Formelsamling, 2008
Marie Melchiorsen<br />
<strong>Hvad</strong> er meningen?<br />
Der er en mening med alt, hvis man<br />
vel at mærke vælger at anskue tingene<br />
sådanne. Modsat kan man også vælge<br />
at der ingen mening er, og det giver en<br />
anden form for mening. Måske kunne<br />
spørgsmålet lyde: Hvor er meningen?<br />
Det at lede efter meningen,er for mig<br />
mere meningsfyldt end at definere den.<br />
I en artikel om dekonstruktivisme bruger<br />
den amerikanske litteraturforsker<br />
Barbara Johnson et digt af Mallarmé<br />
til at belyse, hvordan tolkningen som<br />
proces, snarere end tolkningens resultat,<br />
er det primære: “Med Mallarmé<br />
kan den studerende lære at se, at<br />
det at lede efter meningen i sig selv er<br />
oplysende og meningsfyldt.”<br />
<strong>Hvad</strong> er vigtigt?<br />
Der er mange forskellige meninger<br />
om, hvordan tingene <strong>skal</strong> være og<br />
hvad, der er vigtigt. Det vigtige er at<br />
være i stand til at udtrykke det, der er<br />
vigtigt for én selv.<br />
For mig som <strong>kunst</strong>ner er det vigtigt at<br />
den fordybelse, der opstår i arbejdsprocessen,<br />
viser sig i de endelige værker<br />
som en kraft eller et omdrejningspunkt.<br />
I det færdige værk forsøger jeg<br />
at tydeliggøre den fornemmelse af<br />
fremdrift, der ligger i processen ved at<br />
sidestille flere værker, som alle er led i<br />
en længere tankeproces. Derved tydeliggøres<br />
deres relationer og der opstår<br />
logikker i de mellemregninger, som<br />
beskueren danner i sin tolkning af<br />
værket.<br />
Hvordan tager dine værker form?<br />
Egentlig vil jeg påstå, at jeg ikke har<br />
nogen specifik metode, men alt er jo<br />
en metode, så jeg vil formulere det<br />
sådan her: Det skabende for mig er, at<br />
undgå at benytte den metode jeg bru-<br />
gte lige før. At udfordre mig selv ved<br />
hjælp af små benspænd, der holder<br />
mit øje vågent i forhold til mine greb,<br />
så at jeg ved hver ny begyndelse, drejer<br />
linealen et par grader. Som at skrive<br />
det samme ord 20 gange men på<br />
20 helt forskellige måder.<br />
Ligesom alfabetet består af enheder,<br />
der kan kombineres på forskellig vis<br />
og danne et væld af ord og betydninger,<br />
så kan mine værker sammensættes<br />
på utallige måder og tolkes på utallige<br />
måder. De udgør en stor notesamling<br />
af komponenter, hvis indbyrdes<br />
forhold sætter hinanden i spil og derved<br />
fungerer som et bogstav i en sætning<br />
eller som et tal i et regnestykke.<br />
<strong>Hvad</strong> <strong>skal</strong> <strong>kunst</strong>?<br />
Kunsten kan ses som et af mange apparater,<br />
man kan benytte til at optage<br />
og udskille med. Dette kan ske på<br />
flere måder. Man kan tage de nærsyn-<br />
ede briller på og opdage det harmoniske<br />
forhold, der eksisterer mellem<br />
en væg og en karm, eller man kan forsøge<br />
at være midlertidigt langsynet og<br />
betragte horisontens sammenstød<br />
med fjerne vertikale enheder.<br />
Hvis man bruger denne metafor med,<br />
at kunne tage forskellige briller på i<br />
forskellige sammenhænge, så man så<br />
at sige kan justere optikken efter forgodtbefindende,<br />
så har man et billede<br />
af <strong>kunst</strong>nerrollen, som en brillebyttende<br />
person, der kan falde ind og ud<br />
af forskellige optikker og derved holde<br />
synet åbent – både indsynet og udsynet.<br />
For mig er <strong>kunst</strong>en en undersøgelse,<br />
der har det ene formål at blive ved<br />
med at undersøge. Altså er målet for<br />
denne undersøgelse, hvis en undersøgelse<br />
<strong>skal</strong> have et mål, at undersøge.<br />
<strong>Hvad</strong> der undersøges er sekundært.<br />
Det primære er selve undersøgelsen.<br />
0021
Flemming Rolighed<br />
Mit afgangsprojekt startede er som partnere, der er blevet skilt fra I denne samling, bestående af ca.<br />
hinanden. To af samme type danner 1.500 enlige unikke handsker, er der<br />
med, at jeg begyndte at samle<br />
par. To lige danner par. Som brugte<br />
objekter peger de efterladte handsker<br />
kun en af hver handske. Der er ikke et<br />
ens par, end ikke blandt de sorte. Der<br />
på det vestlige konsumsamfund og er til gengæld et utal af små forskelle,<br />
på handsker, der var tabt eller<br />
bærer tydelige tegn af køn.<br />
som man måske ikke ser eller lægger<br />
mærke til normalt. Man er ofte tilbøj-<br />
I ophængningen danner handskerne elig til ikke at kunne identificere for-<br />
glemt, som jeg fandt rundt<br />
et grid på den hvide væg. Dette grid er<br />
en reference til andre af mine værker,<br />
hvor jeg arbejder med gridsystemet<br />
omkring på gader og andre<br />
som en metafor for at illustrere de<br />
forskellige biofysiske og intrapsykiske<br />
lag i mennesker, som også illustreres<br />
steder. Jeg begyndte at holde<br />
indenfor psykiatriens verden i forskellige<br />
assessment og interventions-<br />
af handskernes mange forskelligheder<br />
og detaljer og mit<br />
fokus var at skabe størst mulig<br />
bredde i udvalget.<br />
modeller.<br />
Handskerne ser jeg som repræsentanter<br />
for individer, individer af samme<br />
type. Flere spørgsmål begyndte at<br />
rejse sig om handskernes historie som<br />
hvem har båret dem, kan de indeholde<br />
spor af dna? osv.<br />
Jeg blev fascineret af handskernes<br />
enlighed – hvor er partneren, er den<br />
mon stadig gemt? De enlige handsker<br />
17. oktober 1968: Et par sorte handsker skaber skandale<br />
Da USA’s nationalmelodi begynder<br />
at spille under De<br />
Olympiske Lege i Mexico, bøjer<br />
Smith og Carlos pludseligt<br />
deres hoveder og løfter hver en<br />
knyttet hånd beklædt med en<br />
sort handske.<br />
Den 17. oktober 1968 rammer en<br />
nyhed fra sportens verden ned i den<br />
mest bitre politiske konflikt i USA.<br />
Midt under de igangværende Olympiske<br />
Lege i Mexico har der fundet en<br />
0022<br />
Jeg ser <strong>kunst</strong>nerrollen som en position,<br />
der gør det muligt at komme<br />
med forskellige slags udsagn. Der kan<br />
være mange faktorer der gør, at man<br />
er kvalificeret til at komme med disse<br />
udsagn og indsigt er hér en vigtigt<br />
faktor. Det at producere <strong>kunst</strong> og generere<br />
udsagn forpligter og det indebærer,<br />
at man må påtage sig et ansvar.<br />
Kunsten kan noget helt særligt i<br />
krydsfeltet mellem politik, æstetik,<br />
meninger og materialitet. Min livsgnist<br />
brænder ud, hvis ikke der er plads<br />
til kreativitet, udfoldelse, leg og ansvar.<br />
Min <strong>kunst</strong> er skabt ud fra et ønske<br />
om, at skabe dialog omkring de tematikker<br />
og erfaringsfelter, mine værker<br />
beskæftiger sig med. Jeg vil gerne<br />
rykke verden – bare lidt.<br />
protest sted, som ryster både det<br />
hvide, amerikanske borgerskab og<br />
Den Olympiske Komité. Om aftenen<br />
den 16. oktober vinder de to sorte<br />
amerikanske atleter Tommie Smith<br />
og John Carlos henholdsvis guld og<br />
bronze i mændenes 200 meter løb, og<br />
Smith slår endda verdensrekorden.<br />
Da atleterne efterfølgende står på<br />
sejrsskammelen, og USA’s nationalmelodi<br />
begynder at spille, bøjer Smith<br />
og Carlos pludseligt deres hoveder og<br />
løfter hver en knyttet hånd beklædt<br />
med en sort handske. Dette er den såkaldte<br />
Black Power-hilsen, der er<br />
kommet til at symbolisere de mere<br />
militante dele af borgerrettighedsbevægelsen,<br />
der kæmper for sorte<br />
amerikaneres rettigheder. Smith og<br />
Carlos er inden medaljeoverrækkelsen<br />
blevet enige om den fælles politiske<br />
cykel<br />
målmand<br />
special<br />
pvc<br />
fingerløs<br />
scooter<br />
fitness<br />
army<br />
jagt<br />
bokser<br />
fleece<br />
skyde<br />
sikkerhed<br />
slagter<br />
mønt<br />
bmx<br />
skater<br />
cross<br />
lak<br />
dykker<br />
ski<br />
officer<br />
blonde<br />
skære<br />
arbejde<br />
svejse<br />
lingeri<br />
beskyttelse<br />
latex<br />
satin<br />
aktion og deles om et par sorte<br />
handsker, som Smith har medbragt.<br />
Da løbets sølvvinder, den hvide australier<br />
Peter Norman, hører om planerne,<br />
fortæller han Smith og Carlos, at<br />
han sympatiserer med deres kamp og<br />
ifører sig et badge fra kampagnen<br />
‘Olympic Project for Human Rights’<br />
til medaljeoverrækkelsen.<br />
Den efterfølgende skandale er til at<br />
forudse. Den politiske debat i USA<br />
bliver sat på den anden ende, og Den<br />
Olympiske Komité er i oprør, de mener,<br />
at demonstrationen er en utidig<br />
sammenblanding af sport og politik.<br />
Komitéen truer det amerikanske hold<br />
med, at ekskludere USA fra Legene,<br />
hvis ikke Smith og Carlos omgående<br />
sættes af holdet. Til at begynde med<br />
nægter formanden for det amerikan-<br />
skelligheder når noget er anderledes<br />
end det man kender, som når hvide<br />
vesterlændinge synes asiatere ser ens<br />
ud. Handsker såvel som mennesker<br />
er forskellige. Samlingen rummer<br />
minimum en repræsentant fra hver af<br />
følgende handskekategorier:<br />
lyrex<br />
net<br />
dame<br />
herre<br />
barn<br />
dukkefører<br />
selskab<br />
nylon<br />
lycra<br />
vinter<br />
ishockey<br />
grill<br />
konfirmation<br />
bryllup<br />
rustning<br />
pige<br />
drenge<br />
motorcykel<br />
fiskeri<br />
frysehus<br />
olie<br />
termo<br />
kemikalie<br />
speedway<br />
engangs<br />
ride<br />
hamp<br />
skrubbe<br />
have<br />
alpaka<br />
læder<br />
ruskind<br />
husholdning<br />
industri<br />
dukke<br />
tidsel<br />
strik<br />
montage<br />
laminat<br />
bomuld<br />
ske hold, men til sidst bliver presset<br />
fra både komitéen og den politiske<br />
hjemmefront for stort: Smith og Carlos<br />
bliver frataget deres medaljer og<br />
sendt hjem i unåde. Også Peter Normans<br />
sympatiaktion bliver straffet:<br />
Han modtager en kraftig reprimande,<br />
og bliver lagt for had i australske<br />
medier og trods fortsat gode resultater,<br />
bliver han aldrig igen udtaget til<br />
de Olympiske Lege.<br />
Både Smith og Carlos får gode karrierer,<br />
som amerikanske fodboldspillere<br />
og kan i dag ernære sig som foredragsholdere.<br />
Peter Norman udviklede en<br />
depression som følge af en skade, der<br />
for altid stoppede hans karriere, og<br />
han endte med at drikke sig ihjel.<br />
Kilde: www.arbejderen.dk
Perfect Lovers<br />
Par<br />
To af samme<br />
Do you?<br />
I do<br />
Perfect Lovers too<br />
Individers mangfoldighed.<br />
Forskellighed, køn<br />
Race<br />
En forglemmelse, tabt, borte,<br />
ene og forladt.<br />
Farvet, sort eller hvid.<br />
Stribet, tyk, tynd,<br />
aflang og alt derimellem.<br />
Lever – har levet.<br />
Fortællinger, tid,<br />
minder, ar, brugthed og patina.<br />
Et par adskilt fra hinanden<br />
Et par skabt for hinanden<br />
Et par skabt til hinanden<br />
Et par<br />
0023
0024<br />
03.05 - 01.06.2008<br />
ÅRHUS KUNSTBYGNING<br />
KUNSTNERPRÆSENTATIONER:<br />
07. maj, kl. 19.00–20.30<br />
Firoozeh Bazrafkan &<br />
Flemming Rolighed<br />
14. maj, kl. 19.00–20.30<br />
Sonja Strange &<br />
Majbrit Jensen<br />
ÅRHUS KUNSTBYGNING<br />
J. M. Mørks Gade 13<br />
8000 Århus C<br />
Tlf. 8620 6050<br />
www.aarhus<strong>kunst</strong>bygning.dk<br />
Åbningstider:<br />
tirsdag til søndag 10–17<br />
mandag lukket<br />
onsdag 10–21<br />
21. maj, kl. 19.00–20.30<br />
Marie Melchiorsen &<br />
Kari-Mette Josefsen<br />
01. juni, kl. 11.00–16.00<br />
Henrik Busk:<br />
KUNST– OG LOPPEMARKED<br />
Kolofon<br />
REDAKTION:<br />
Katarina Stenbeck<br />
LAY-OUT: Print Matters!<br />
v/Kristina Ask, www.printmatters.dk<br />
TRYK: Politiken Tryk Erritsø<br />
OPLAG: 2.000<br />
WWW.DJK.NU<br />
Takkeliste<br />
Henrik Busk /<br />
Tak til:<br />
Camilla Bachiry,<br />
Anne Bennike,<br />
Jonas Georg<br />
Christensen, Niels<br />
Flade, Flopper,<br />
Louis Frischknecht,<br />
Paloma Gonzales,<br />
Jens Haaning,<br />
Johannes Trägårdh<br />
Jensen, Klaus<br />
Kreinke, Misja<br />
Thirslund Krenchel,<br />
Claus Rasmussen &<br />
Praksisgruppe 1 på<br />
Det Fynske<br />
Kunstakademi<br />
For hjælp med sparring,<br />
instalering eller praktisk<br />
bistand.<br />
Tak til:<br />
Astrid Degerbøl &<br />
Sister NattyLove<br />
For husrum.<br />
Tak til:<br />
Jonas Seeberg,<br />
Sune Sherfig &<br />
Lasse Bøcker<br />
For web support, IT support<br />
og teknisk assistance.<br />
Tak til:<br />
David Nikolic &<br />
Kim Grønborg<br />
For audiovisuel supervision.<br />
Tak til:<br />
Frischknecht data<br />
> fridata.dk <<br />
For profesionel og formidabel<br />
servicering.<br />
Tak til:<br />
Huset & Badstuen<br />
For værksteder og<br />
hjælpen.<br />
Tak til:<br />
Interstage, Betech<br />
Seals, Akzo Nobel<br />
og Galleri Image<br />
For materialistiske dontioner.<br />
Tak til:<br />
Afgangsholdet,<br />
Rikke Luther,<br />
Katarina Stenbeck<br />
& Kristina Ask<br />
For god ro og orden.<br />
Tak til:<br />
Det Jyske<br />
Kunstakademi &<br />
Det Fynske<br />
Kunstakademi<br />
For en videregående<br />
uddannelse.<br />
Kari-Mette Josefson /<br />
Tak til:<br />
Lene Tortzten<br />
Bager<br />
Per Blenker<br />
Anne Marie Dinesen<br />
Marie Lund Klujeff<br />
Dorthe Refslund<br />
Tina Raun<br />
Lasse Bøcker<br />
Morten Larsen<br />
Thea von der<br />
Maase<br />
Claus Rajen<br />
Sine Bang Nielsen<br />
Louise Harbo<br />
Toke Tietze<br />
Mortensen<br />
Frans Quaade<br />
Kaj Harbo<br />
CAVI<br />
Thorsen Møbler<br />
Flemming Rolighed /<br />
Tak for handsker:<br />
Randers<br />
Handskefabrik<br />
Århus Sporveje<br />
SFK Handel<br />
Stennevad A/S<br />
Phong Thanh Doan<br />
Marc Hansen<br />
Betina Strauss<br />
Gregers<br />
Hockey.dk<br />
Århus Politi<br />
Kbh. Politi<br />
Aalborg Politi<br />
Anna Karen<br />
Rasmussen<br />
Kari-Mette<br />
Josefsen<br />
Lauges<br />
Erhvervsbeklædning<br />
Danish Crown<br />
Søren Dahl<br />
Mary Dahl<br />
Mona Spejderleder<br />
Randers Atlet Klub<br />
Nippon Sport<br />
Lemvig Bokseklub<br />
H.A.K Engros<br />
Akademisk<br />
Boldklub, Søborg<br />
E-boxing<br />
Århus Skøjtebane<br />
Kirkens Korshær,<br />
Århus<br />
Kirkens Korshær,<br />
Randers<br />
Tak for tørresnor:<br />
Haahr & Co.<br />
Isenkram A/S<br />
Tak for frisure:<br />
WO+MAN<br />
Coiffure, Graven,<br />
Århus<br />
Tak for dokumentarfilm:<br />
Holger Bro,<br />
Rødekærsbro<br />
DJK AFGANG<br />
DET JYSKE<br />
KUNSTAKADEMI