AKF Nyt 2/2004 - Amternes og Kommunernes Forskningsinstitut
AKF Nyt 2/2004 - Amternes og Kommunernes Forskningsinstitut
AKF Nyt 2/2004 - Amternes og Kommunernes Forskningsinstitut
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
26 <strong>AKF</strong> <strong>Nyt</strong> nr. 2 <strong>2004</strong><br />
udøvende skal på én gang tilføje værket troværdighed<br />
<strong>og</strong> liv <strong>og</strong> samtidig stille sin<br />
kunstneriske kunnen til rådighed for en andens<br />
idé.<br />
Kampene inden for kunsten, når nyt møder<br />
traditionelt, er ofte blevet udkæmpet omkring<br />
kunstnerisk kunnen, idet de traditionelle<br />
har beskyldt de nybrydende for ikke at<br />
beherske håndværket. Men naturligt nok<br />
ændrer de konkrete håndværksmæssige krav<br />
sig i takt med, at de medier, vi møder kunsten<br />
igennem, <strong>og</strong> som kunstneren tager i anvendelse<br />
i sin bearbejdning af det kunstneriske<br />
materiale, hele tiden er under forandring.<br />
Oplevelsen af, hvad kunstnerisk kunnen er,<br />
er altså ikke en absolut <strong>og</strong> konstant størrelse,<br />
der lader sig udspecificere uafhængigt af<br />
omgivelserne <strong>og</strong> samtiden. Men det er til<br />
gengæld heller ikke en så diffus størrelse,<br />
der betyder, at man kan frembringe stor<br />
kunst uden at kunne n<strong>og</strong>et – <strong>og</strong> at dette n<strong>og</strong>et<br />
<strong>og</strong>så konkret kan gøres til genstand for<br />
vurderinger.<br />
I kunstnerisk sammenhæng opleves kunnen<br />
uden personligt præg eller engagement<br />
som tomgang. Færdighederne kan blive så<br />
opskruede eller så fikserede i traditionsvedligeholdelse,<br />
at de dækker over tomhed. Der<br />
bliver tale om ren form eller ækvilibrisme.<br />
Kunnen kan lige så lidt som villen stå alene.<br />
Skullen<br />
Men kunnen <strong>og</strong> villen er heller ikke i kombination<br />
nok til at danne kernen i samtalerummet<br />
om kunstnerisk kvalitet. Der er en ting<br />
mere på spil, <strong>og</strong> det i særlig tydelig grad for<br />
de performative kunstarter, nemlig relationen<br />
til publikum, til omgivelserne, til samfundet,<br />
hvori kunstværket opføres. Det betegnes<br />
her med ordet skullen. Det betyder, at<br />
værket for at være godt må have en nødven-<br />
dighed, der rækker ud over den kunstneriske<br />
vilje <strong>og</strong> de kunstneriske evner. Dets udspil<br />
må være indspil i en virkelighed, som er befolket<br />
med større eller mindre grupper af<br />
mennesker, der er karakteriseret ved særegne<br />
sociale <strong>og</strong> psykiske karakteristika. Og dets<br />
udspil må være kendetegnet ved, at det bearbejder<br />
disse menneskers, disse gruppers sociale<br />
<strong>og</strong>/eller psykol<strong>og</strong>iske situation på en<br />
måde, så det kan virke øjenåbnende, troværdigt<br />
<strong>og</strong> nærværende. Det her skal ikke forstås<br />
på en firkantet måde. Der ligger ikke her<br />
et ydre krav gemt til kunsten. Men der ligger<br />
på den anden side et forsøg på at sætte ord<br />
på, at en kunst for at være kvalitetspræget i<br />
en kulturpolitisk sammenhæng ikke kan fungere<br />
som et rent indelukket reservat af esoterik,<br />
hvor relationen til publikum er uden interesse.<br />
Når jeg siger, at kunsten må være<br />
øjenåbnende for at have kvalitet, så betyder<br />
det, at den uden at havne i idyl eller eskapisme<br />
må forholde sig til dens publikums<br />
livssituation på godt <strong>og</strong> ondt <strong>og</strong> vinkle, perspektivere<br />
eller omkranse dette liv eller elementer<br />
af det, så det tilføres n<strong>og</strong>et anderledes,<br />
en andethed.<br />
At diskutere et kunstværks skullen handler<br />
både om at bestemme, om det er på niveau<br />
med tidens problemer, livsformer <strong>og</strong><br />
tankegange, <strong>og</strong> om det sætter disse ting i bevægelse<br />
i en retning, der virker frigørende<br />
<strong>og</strong> perspektivændrende. Skullen er den dimension,<br />
der bringer det æstetiske <strong>og</strong> det etiske<br />
sammen. Det er et spørgsmål om, at<br />
kunsten tager os med dybt ind i os selv – <strong>og</strong><br />
tager os med uden for os selv.<br />
Ønskekvist-modellen – et system<br />
med tre pile<br />
Når projektet konstruerer sit samtalerum, så<br />
vælger vi ikke at placere villen, kunnen <strong>og</strong>