Galileo Galilei
Galileo Galilei
Galileo Galilei
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Galileo</strong> <strong>Galilei</strong><br />
Gentofte HF, 2005<br />
Joachim Mortensen 2.p<br />
15. februar 2009
Forord<br />
Denne tekst er skrevet i begyndelsen af 2005, da jeg gik p˚a Gentofte HF. Den er lavet som den anden<br />
opgave af to større skriftlige opgaver, der skulle laves p˚a første ˚ar og fik karakteren 11 af min historielærer.<br />
Jeg fandt opgaven frem igen i forbindelse med det internationale astronomi˚ar 2009. Det er mit ydmyge<br />
h˚ab, at den, udover at have en vis nostalgisk værdi for mig selv, m˚aske ogs˚a vil kunne bruges af andre interesserede<br />
i en kort, let-læselig introduktion til <strong>Galileo</strong> <strong>Galilei</strong>s liv og levned, samt at kildehenvisningerne<br />
vil inspirere til yderligere læsning, ikke bare om <strong>Galilei</strong>, men ogs˚a om den naturvidenskabelige revolution<br />
generelt, herunder udviklingen og udvidelsen af vores idé om omfanget af det univers, vi er en del af.<br />
1<br />
Joachim Mortensen<br />
15. februar 2009
Gentofte HF, 2005 Joachim Mortensen 2.p<br />
Indhold<br />
Forord 1<br />
1 Indledning 2<br />
2 Ungdommens forbilleder og opgøret med de skolastiske autoriteter 2<br />
3 Om eksperimenterne og afkræftelsen af den aristoteliske fysik 3<br />
4 Astronomiske opdagelser og opgøret med det gamle verdensbillede 4<br />
5 Konfrontation med kirken 5<br />
6 Konklusion 6<br />
1 Indledning<br />
Det verdensbillede, som vi i dag deler med det meste af Jordens befolkning, har været længe undervejs<br />
for at blive accepteret som det rigtige. At vi i dag har et samfund, hvor videnskabens betydning for vores<br />
opfattelse af naturens mekanismer fra de mindste bestanddele i en atomkerne til de yderste grænser i<br />
universet, i vores søgen efter sandheden, skyldes den nytænkning den videnskabelige metode undergik<br />
fra Copernicus (1473-1543) til Newton (1642-1727). Copernicus var den første, der for alvor startede den<br />
naturvidenskabelige revolution ved at fremsætte sin hypotese, om at Jorden ikke befandt sig i centrum<br />
af universet, men i stedet fløj gennem universet omkring Solen. Newton satte et foreløbigt punktum for<br />
nye opdagelser inden for den interplanetariske mekanik. 1 Det nye i videnskabsmænd og filosoffers m˚ade<br />
at gribe verden an p˚a bestod i at afprøve tænkte principper af, for at se om de havde hold i den fysiske<br />
verden, og, hvis ikke de gjorde det, at rette i deres opfattelse af verden ind efter deres betragtninger.<br />
Midt i mellem Copernicus, der først for alvor fik startet den revolutionære bølge, og Newton, der s˚a<br />
at sige markerede afslutningen p˚a denne bølge, st˚ar <strong>Galileo</strong> <strong>Galilei</strong>. Blandt hans samtidige, heriblandt<br />
Kepler og Francis Bacon, der ogs˚a talte for den nye metode, var han den, der p˚a flottest vis demonstrerede<br />
for verden, hvor langt man kan komme ved hjælp af denne metode. Derfor handler denne opgave om ham.<br />
Jeg vil i de følgende kapitler gøre rede for hvem <strong>Galilei</strong> var, hvad han interesserede sig for, og hvad<br />
hans holdninger til datidens videnskab var. Hvilken verdensopfattelse havde han, og hvad ledte ham<br />
til denne opfattelse? Hvilken metode brugte han i sin forskning? Hvilke fremskridt medførte brugen af<br />
denne metode? Hvilke begivenheder gjorde, at han blev involveret i en strid med kirken om hvilket<br />
verdensbillede, der var det rigtige? Hvilket udfald fik denne strid? Hvilken arv til eftertiden efterlod<br />
<strong>Galilei</strong> sig? Hvordan blev hans teorier omkring bevægelseslæren videreudviklede? Hvor vigtig er hans<br />
metode for videnskaben i dag?<br />
Opgaven er opbygget s˚a den følger <strong>Galilei</strong> fra fødsel til død. Udover konklusionen til sidst er den<br />
opdelt i tre hovedafsnit, der fokuserer p˚a henholdsvis tiden, hvor han gjorde sine opdagelser inden for<br />
bevægelseslæren, hans astronomiske karriere og til sidst hans konfrontation med kirken.<br />
2 Ungdommens forbilleder og opgøret med de skolastiske autoriteter<br />
<strong>Galileo</strong> <strong>Galilei</strong> blev født den 15. februar 1564 i Pisa som den ældste af omkring 6 børn. Hans far Vincenzio<br />
<strong>Galilei</strong> var selv matematiker og musiker og havde tidligere udgivet nogle værker om musik. <strong>Galilei</strong> var<br />
ikke særlig gammel, da familien flyttede til Firenze, hvor <strong>Galilei</strong> her blev sendt p˚a klosterskole hos en lokal<br />
jesuiterorden. Da han var 17 ˚ar vendte han tilbage til Pisa, hvor han studerede medicin p˚a universitetet i<br />
4 ˚ar. Men snart begyndte han at interessere sig mere for matematikken, og i 1585 forlod han universitetet<br />
uden en eksamen og boede herefter nogle ˚ar i Firenze, hvor han studerede matematik og mekanik.<br />
<strong>Galilei</strong> begyndte allerede i sin ungdom, at stille kritiske spørgsm˚al til den videnskab, som p˚a det tidspunkt<br />
var præget af den skolastiske tankegang. Med udgangspunkt i det verdensbillede, som Aristoteles<br />
havde udtænkt, og som det af kirken blev p˚abudt at docere som den sande teori om universets fysiske<br />
sammenhæng, blev videnskabelige spørgsm˚al besvaret ud fra tænkte teorier, som dog ikke blev afprøvet,<br />
1 Det var først med Einsteins udgivelse af sin relativitetsteorier, at Newtons love m˚atte vige noget af pladsen, som de<br />
eneste brugbare teorier i beskrivelsen af vores verdensopfattelse.<br />
<strong>Galileo</strong> <strong>Galilei</strong> *2
Gentofte HF, 2005 Joachim Mortensen 2.p<br />
for at se om de havde hold i virkeligheden. Der blev alts˚a ikke givet nogle beviser, der kunne bekræfte,<br />
at det Aristoteles havde beskrevet var rigtigt.<br />
Dette var ikke tilfredsstillende for <strong>Galilei</strong>, og han fandt derfor sin inspiration andre steder, end i<br />
denne traditionsbundne og fastl˚aste videnskabsdyrkelse. Han hengav sig blandt andet til et værk af den<br />
hellenistiske videnskabsmand Arkimedes (287 fvt. - 212 fvt.), hvis idé om, at bruge matematiske og<br />
geometriske principper til at løse fysiske problemer faldt i god jord hos <strong>Galilei</strong>.<br />
3 Om eksperimenterne og afkræftelsen af den aristoteliske fysik<br />
I 1589 i en alder af 25 ˚ar blev han tilbudt en stilling som underviser i matematik p˚a universitetet i<br />
Pisa. Her gjorde han ˚abenlyst nar ad de skolastiske professorer, som kun argumenterede for verdens<br />
sammenhæng med, at den var fremsat af Aristoteles. Derfor fik han ikke fornyet sin kontrakt, da den<br />
udløb. 2<br />
I 1592 fik han stilling som professor i matematik p˚a universitetet i Padua, en stilling han besad<br />
frem til 1610. I Padua hørte til republikken Venedig, og her var det videnskabelige miljø friere og mere<br />
stimulerende. Denne periode blev ogs˚a en af de mest betydningsfulde i hans liv, da det var her, at han<br />
lavede sine eksperimenter med legemers bevægelse, p˚a grundlag af hvilke han udformede sine principper<br />
omkring bevægelseslæren. Hans løn steg betydeligt i samme periode, men da han efter sin fars død i 1591<br />
var blevet familiens eneste forsørger, levede han altid i konstant pengenød, mens han var i Padua.<br />
<strong>Galilei</strong>s projekter frem til 1609 bestod at forsøge at finde ud af en m˚ade, hvorp˚a man kunne beskrive<br />
legemers bevægelse ved hjælp af matematiske og geometriske principper. En af de ting, han kunne se,<br />
var et problem i den aristoliske fysik, var dennes teori om, at hvis man lader to legemer med forskellig<br />
vægt falde til Jorden, s˚a vil det tungeste legeme ramme Jorden først.<br />
At denne teori indeholdt et paradoks, viste <strong>Galilei</strong> med et simpelt, men elegant, tankeeksperiment.<br />
Han sagde, at hvis man lader en kanonkugle falde til Jorden, s˚a vil det tage en bestemt tid for den at<br />
ramme Jorden. Hvis man s˚a lader den dele midt over, m˚a der deraf følge, at de to halvdele vil falde<br />
langsommere til Jorden, fordi de hver især vejer mindre end den oprindelige kugle. Men hvis man nu<br />
binder dem sammen med en tynd snor, s˚a de nu hænger sammen som ét legeme igen, vil de s˚a stadig<br />
falde men en hastighed som en hel kanonkugle, eller ville stadig falde som om de stadig var opdelt i to?<br />
Eller vist p˚a en anden m˚ade. Hvis et tungt legeme bindes sammen med et lettere, vil det lette legeme s˚a<br />
bremse faldet af det tunge, eller vil de nu falde hurtigere til Jorden, da de tilsammen vejer mere, end det<br />
tunge legeme alene?<br />
Hertil er der siden hen blevet knyttet en myte, nemlig at <strong>Galilei</strong> offentligt skulle have demonstreret<br />
eller afprøvet sin hypotese, at Aristoteles’ lære, om at et tungt legeme falder hurtigere til Jorden end et<br />
let, var forkert, ved at lade to kugler af forskellig vægt falde ned fra det skæve t˚arn i Pisa. Det er der<br />
dog ingen samtidige skriftlige kilder, der vidner noget om, 3 og en vigtig grund til, at han ikke skulle have<br />
valgt at udføre en s˚adan demonstration, er at luftmodstanden alligevel ville have ladet den tunge kugle<br />
ramme Jorden først. 4<br />
<strong>Galilei</strong> kunne alts˚a p˚avise, at der var nogle logiske fejl i den aristoteliske fysik, selv om de umiddelbart<br />
gav mening. Det var alts˚a ikke nok, bare at tænke sig til hvordan verden hænger sammen, og for <strong>Galilei</strong>,<br />
der var klar over, at sanserne kunne bedrage ham og lede ham til forkerte antagelser, blev en af hans<br />
vigtigste m˚alsætninger, at “m˚ale alt, hvad der er m˚aleligt, og gøre det m˚aleligt, som ikke er det.” 5<br />
<strong>Galilei</strong> observerede første gang pendulbevægelser mens han var i Pisa og kom til den korrekte antagelse,<br />
at et penduls svingningstid ikke afhænger af vægten af det legeme, som svinges, eller af udsvingets<br />
størrelse, men af snorens længde. Og da svingningerne er en form for frit fald, og dette ikke afhænger af<br />
vægten p˚a det svingende legeme, s˚a var det alene udtryk for, at Aristoteles havde taget fejl. Loven om<br />
pendulbevægelsers isokronisme fandt han dog først frem til omkring 1602. 6<br />
En anden myte, som handler om hans første observationer, der motiverede ham til, at undersøge<br />
pendulbevægelser fortæller, at de skulle have fundet sted under en gudstjeneste i Pisas domkirke. Den<br />
eneste gang, <strong>Galilei</strong> nævner dette, er dog i en ikke helt entydig bemærkning i sit værk om bevægelseslæren<br />
fra 1638: “Tusinde gange har jeg iagttaget svingninger, især i kirker, hvor lysekroner, ophængt i lange<br />
snore, utilsigtet var blevet sat i bevægelse.” 7<br />
2 Mælkevejens Krønike, s. 75.<br />
3 Astro-turisme, s. 65.<br />
4 Mælkevejens Krønike, s. 73.<br />
5 Idéhistorie, s.221.<br />
6 Store videnskabsmænd, s. 31.<br />
7 Astro-turisme, s. 63 citat fra <strong>Galilei</strong>s værk Dialog om to nye videnskaber.<br />
<strong>Galileo</strong> <strong>Galilei</strong> *3
Gentofte HF, 2005 Joachim Mortensen 2.p<br />
Det næste store skridt inden for bevægelseslæren kom, da <strong>Galilei</strong> begyndte at foretage eksperimenter<br />
med genstande i frit fald. Da det ikke var muligt p˚a hans tid, at n˚a at registrere bevægelsen for et legeme<br />
i frit fald, m˚atte han finde en m˚ade, at bremse dette fald op p˚a. Han lod i stedet kugler trille ned ad<br />
skr˚aplaner og m˚alte deres acceleration ned ad skr˚aplanerne. Herefter kunne han s˚a ved hjælp af simpel<br />
trigonometri beregne, hvor stor accelerationen ville være p˚a kuglen, hvis den var i frit fald. Han gentog<br />
forsøgene med stadig glattere kugler og gjorde skr˚aplanerne jævnere, hvilket øgede kuglernes hastighed<br />
ned ad planet. Heraf kunne han udlede, at hvis der ingen friktion er til at bremse faldet, dvs. i et vakuum,<br />
s˚a vil alle legemer uanset vægt eller form falde lige hurtigt. I 1604 fremsætter <strong>Galilei</strong> sin faldlov, der siger,<br />
at hastigheden ved frit fald vokser proportionalt med kvadratet p˚a tiden. 8<br />
<strong>Galilei</strong>s metode var alts˚a som følger. Gennem et antal iagttagelser udledte han en hypotese, i det dette<br />
tilfælde en matematisk lovmæssighed. Denne lovmæssighed fører s˚a nogle specifikke konsekvenser med<br />
sig, og ved gentagne gange at foretage eksperimenter, hvori han undersøgte om konsekvenserne holdt stik,<br />
kunne han s˚a be- eller afkræfte sin hypotese. Hans talent viser sig b˚ade i sin teoretiske kunnen og i sin<br />
evne til ved eksperimenter at frembringe præcise observationer, der fungerer som belæg for hans teorier.<br />
Og samtidig viste han, at det p˚a denne m˚ade var muligt, at bygge videre p˚a tidligere iagttagelser og ud<br />
fra disse n˚a frem til nye konklusioner omkring verdens fysiske sammenhæng.<br />
4 Astronomiske opdagelser og opgøret med det gamle verdensbillede<br />
I maj 1609 hørte han om opfindelsen af kikkerten og efter at have hørt om konstruktionen byggede han<br />
sin første kikkert i juni 1609. Det nærliggende potentiale, som denne nye opfindelse indeholdt, var at<br />
man nu kunne navigere bedre p˚a havet, men ogs˚a det fordelagtige, at man fra land kunne se eventuelle<br />
trusler fra havet flere timer før de kunne ses med det blotte øje og derved kunne stille et modangreb p˚a<br />
benene hurtigere. Dette potentiale udnyttede <strong>Galilei</strong> ved at fremvise disse egenskaber for myndighederne<br />
i Venedig. Dermed opn˚aede han at f˚a sin løn hævet til det dobbelte og sin kontrakt forlænget til livstid. 9<br />
Hen imod slutningen af 1609 havde <strong>Galilei</strong> f˚aet konstrueret en kikkert, der kunne forstørre 20 gange,<br />
og med denne kikkert begyndte han frem til begyndelsen af 1610 at observere himlen, hvor han blandt<br />
andet opdagede, at “M˚anen p˚a ingen m˚ade er iklædt en jævn og glat overflade, men tværtimod er grov<br />
og ujævn, at der overalt findes kæmpemæssige fremspring, store fordybninger og kløfter, ganske som p˚a<br />
Jordens overflade.” 10 Han observerede desuden flere andre ting, hvis natur ikke stemte overens med det<br />
geocentriske verdensbillede.<br />
Allerede i marts 1610 udgav han sit værk Siderius Nuncius 11 , hvis modtager var beregnet p˚a et<br />
internationalt publikum og derfor ikke var skrevet p˚a italiensk, men p˚a latin. Heri gjorde han rede for sine<br />
observationer m˚anederne før, og selvom han ikke direkte gav udtryk for sin copernicanske overbevisning,<br />
s˚a var det klart, at observationerne ikke kunne passes ind i det gamle verdensbillede.<br />
At M˚anens overflade ikke var glat og perfekt kuglerund, men tværtimod havde flere ligheder med<br />
Jorden, var én indikation p˚a, at Aristoteles tog fejl i sin antagelse om himmellegemernes uforanderlighed.<br />
Men <strong>Galilei</strong> havde ogs˚a lagt mærke til, at mængden af stjerner langt oversteg, hvad han var i stand til at<br />
kunne observere. Ved at se p˚a mælkevejen, kunne han konstatere at dens t˚agede udseende skyldes, at den<br />
best˚ar af adskillelige tusinde enkelt-stjerner, som var arrangeret i hobe. Han lagde ogs˚a mærke til at man<br />
kan fornemme en dybde i baggrunden, hvilket betød, at stjernerne ikke befandt sig i samme afstand fra<br />
Jorden og var p˚asat universets baggrund. Der var ingen baggrund at fornemme. At stjernerne befinder<br />
sig markant længere væk, end det gamle verdensbillede antog, kunne ogs˚a ses gennem teleskopet, da det<br />
kun var vandrestjernerne, der blev mærkbart større heri. 12<br />
<strong>Galilei</strong>s mest afgørende observation, var af de fire nye m˚aner, som kredsede omkring Jupiter. “For<br />
nu har vi ikke blot én planet, som kredser omkring en anden, mens de begge gennemvandrer den store<br />
bane omkring Solen; men vore sanser viser os fire stjerner, som vandrer omkring Jupiter, ligesom M˚anen<br />
vandrer omkring Jorden, . . . ” 13 Copernicus’ teori om, at M˚anen bevægede sig rundt om Jorden, samtidig<br />
med at denne bevægede sig om Solen var alts˚a ikke umulig.<br />
8 Store videnskabsmænd, s. 31.<br />
9 Mælkevejens Krønike, s. 76.<br />
10 Budskab om stjernerne, s. 20.<br />
11 Titlen har en tvetydighed, da den enten kan betyde Budskab fra stjernerne eller Budbringer fra stjernerne. I den danske<br />
oversættelse har den f˚aet navnet Budskab Om Stjernerne (se litteraturlisten).<br />
12 Budskab om stjernerne, s. 35.<br />
13 Budskab om stjernerne, s. 45.<br />
<strong>Galileo</strong> <strong>Galilei</strong> *4
Gentofte HF, 2005 Joachim Mortensen 2.p<br />
Efter udgivelsen af sit værk fortsatte han med sine observationer og kunne senere i 1610 konstatere,<br />
at Solen havde pletter og derfor heller ikke var et uforanderligt himmellegeme. Han s˚a hvorledes Venus<br />
havde faser ligesom M˚anen, hvilket m˚atte betyde, at den m˚atte bevæge sig omkring Solen, og at det lys,<br />
den udsender, ikke stammer fra Venus’ egen selvlysende kvintessens, men fra Solen selv. 14<br />
5 Konfrontation med kirken<br />
Siderius Nuncius gjorde ham straks til en af de mest kendte videnskabsmænd i Europa. I værket kaldte han<br />
m˚anerne omkring Jupiter for de mediciiske stjerner, hvilket var en dedikation til den nyligt udnævnte<br />
toscanske storhertug Cosimo II de Medici og hvilket samtidig medvirkede til at promovere ham selv<br />
overfor hertugen, der ˚aret efter udnævnte ham til matematiker og filosof ved hoffet og desuden gav ham<br />
en livslang stilling som professor p˚a universitetet i Pisa, uden at han behøvede at bo eller undervise p˚a<br />
stedet. 15<br />
De nye astronomiske opdagelser gjorde <strong>Galilei</strong> endnu mere overbevist om det copernicanske verdensbilledes<br />
sandhed. Hans berømmelse steg ganske gradvist og i begyndelsen var hans største modstandere<br />
at finde hos de skolastiske professorer, hvis position som autoriteter indenfor videnskaben smuldrede i<br />
kølvandet af <strong>Galilei</strong>s observationer. De nægtede enten at se igennem teleskopets okular eller p˚astod, at<br />
de intet s˚a, n˚ar de kiggede mod Jupiters m˚aner. 16<br />
Men p˚a trods af denne skepsis, som især kom fra de italienske videnskabsmænd, havde <strong>Galilei</strong> opbakning<br />
fra den tyske astronom Johannes Kepler (1571-1630) og jesuitten Christopher Clavius (1537-1612).<br />
Clavius holdt dog fast i, at <strong>Galilei</strong> stadig manglede det afgørende p˚a det copernicanske verdensbillede.<br />
Ogs˚a Pave Paul 5. roste <strong>Galilei</strong> for sine fremskridt med teleskopet. 17<br />
1612 skrev <strong>Galilei</strong> s˚a nogle breve om forholdet mellem religion og videnskab. Han var selv katolik,<br />
men s˚a intet problem i samtidig at have en anderledes verdensopfattelse, end den gængse, især ikke fordi<br />
han overbevist af sine egne iagttagelser inds˚a, at der var flere ting, der antydede, at Jordens placering i<br />
universet ikke passede. I brevene skrev han, at bibelen og naturen var som to forskellige bøger, der skulle<br />
læses p˚a hver sin m˚ade. Bibelens beskrivelser af Jorden og Solen skulle snarere opfattes som allegoriske<br />
og ikke som udtryk for den m˚ade, verden hang sammen p˚a fysisk. Disse synspunkter vakte en del røre hos<br />
kirkens folk, især den modreformatoriske jesuiterorden, som ikke kunne godtage en anderledes tolkning<br />
af biblen, end den, som pavedømmet prædikede. 18<br />
<strong>Galilei</strong> mente dog, at der var nok belæg for det copernicanske verdensbillede til, at man kunne sætte<br />
det i stedet for det gamle verdensbillede, 19 men dette øgede skaren af modstandere, der følte ikke kunne<br />
acceptere, at deres h˚ab om paradis blev mindsket. 20<br />
I for˚aret 1615 blev <strong>Galilei</strong> indkaldt til møde med Kardinal Robert Bellarmini, der var Magister for<br />
Kontroversielle Spørgsm˚al. Han var selv jesuit, men støttede <strong>Galilei</strong> i sin sag. Han opfordrede dog <strong>Galilei</strong><br />
til at holde igen med sine synspunkter, s˚a længe han ikke havde noget direkte bevis for sin sag. <strong>Galilei</strong><br />
vedblev dog indædt sin kamp mod aristolikerne, som han gjorde nar ad, hver gang han havde mulighed<br />
for det. Det fik s˚a paven til, at lade inkvisitionen undersøge Copernicus’ værk om himmellegemerne, og i<br />
1616 blev den copernicanske lære gjort kættersk, og hans værk kom p˚a inkvisitionens liste over forbudte<br />
bøger. 21<br />
I 1623 blev <strong>Galilei</strong>s ven Mafeo Barberini indsat som pave Urban 8., og <strong>Galilei</strong> kom flere gange til<br />
audiens hos sin gamle støtte. Han fik af paven lov til at skrive et bog om det copernicanske verdenssystem,<br />
men kun hvis han medtog synspunkterne fra det gamle verdensbillede og viste, at sidstnævnte var det<br />
korrekte verdensbillede.<br />
I de følgende ˚ar udarbejde <strong>Galilei</strong> sit værk, hvis titel forkortet lyder Dialog om de to vigtigste verdenssystemer,<br />
det ptolemæiske og det copernicanske, og som udkom i 1632. Det er opbygget som en dialog<br />
mellem tre venner, Salviati, Sagredo og Simplicio, der over fire dage diskuterer de to verdenssystemer.<br />
Salviati holder alle de copernicanske synspunkter, Sagredo er neutrale og stiller spørgsm˚alene til de to<br />
verdensbilleder, Simplicio repræsenterer kirkens synspunkter. I løbet af samtalerne bliver det klart, at<br />
Simplicio ikke kan hamle op med Salviatis argumenter for det copernicanske verdensbillede før til allersidst,<br />
s˚a bogen slutter med, at kirken har vundet diskussionen. Det var imidlertid s˚a tydeligt for enhver,<br />
14 Budskab om stjernerne, s. 11.<br />
15 Astro-turisme, s. 73.<br />
16 Mælkevejens Krønike, s. 84.<br />
17 Videnskabens kæmper, s. 62.<br />
18 Astro-turisme, s. 75.<br />
19 Mælkevejens Krønike, s. 84.<br />
20 Store videnskabsmænd, s. 44.<br />
21 Mælkevejens Krønike, s. 85.<br />
<strong>Galileo</strong> <strong>Galilei</strong> *5
Gentofte HF, 2005 Joachim Mortensen 2.p<br />
der læste værket, at se, at det reelt var Salviati, der havde vundet diskussionen, og i vrede herover lod<br />
paven lod værket undersøge af inkvisitionen, der i 1633 kaldte <strong>Galilei</strong> til Rom for at blive stillet for retten.<br />
Forhørsprocessen blev ført i flere m˚aneder, men handlede ikke om den copernicanske lære, da det<br />
forudsattes, at den var forkert, men i stedet om <strong>Galilei</strong>s manglende respekt for det p˚abud, han havde f˚aet<br />
i 1616 af Kardinal Bellarmini. Han var imidlertid død p˚a dette tidspunkt og kunne derfor ikke forsvare<br />
<strong>Galilei</strong>, s˚a <strong>Galilei</strong>s eneste mulighed var, at afsværge sin tro p˚a det copernicanske verdensbillede og f˚a<br />
lempet sin straf. Dommen blev afsagt den 22. juni 1633 og lød i første omgang p˚a livsvarigt fængsel, men<br />
blev kort tid efter ændret til husarrest p˚a livstid. 22<br />
Sin sidste tid fortsatte han sine observationer indtil han i 1637 var blevet blind. Han fik med hjælp fra<br />
sine assistenter samlet materialet omkring bevægelseslæren sammen til sin sidste bog Dialog om to nye<br />
videnskaber, der m˚atte smugles ud af landet for at omg˚a det trykkeforbud, som var blevet p˚alagt ham.<br />
Det blev udgivet i 1638 i Holland. <strong>Galilei</strong> døde den 8. januar 1642 i sin villa i Arcetri ved Firenze. 23<br />
Det var alts˚a ikke helt uden problemer for <strong>Galilei</strong>, at f˚a resten af verden overbevist om, at det gamle<br />
verdenssystem p˚a flere punkter haltede. Han befandt sig for tæt p˚a kirken til, at han, ligesom Copernicus<br />
i 1500-tallet havde gjort det, kunne formidle sine synspunkter i ro og mag. Men det er til gengæld<br />
tydeligt at se, hvor effektfuldt hans angreb mod kirkens sandhedsmonopol var i den m˚ade han formidlede<br />
sit bevismateriale. Alle og enhver, der p˚a det tidspunkt havde en kikkert, har kunnet rette den mod<br />
himlen og bekræfte, at han havde ret og at kirken tog fejl. <strong>Galilei</strong>s enkeltmandskorstog mod den gamle<br />
verdensopfattelse havde alts˚a tilsyneladende fejlet, da han fik sin dom, men rundt om i Europa sejrede<br />
hans idéer.<br />
Samme ˚ar, som <strong>Galilei</strong> døde blev Sir Isaac Newton (1642-1727) født, som skulle blive den retmæssige<br />
arvtager af <strong>Galilei</strong>s love inden for bevægelseslæren, og sammen med den nye eksperimentelle metode<br />
skulle han komme frem til den mekaniske forst˚aelse for verden, som vi kender i dag. Den metode, som<br />
<strong>Galilei</strong> anvendte i sin søgen efter matematiske beskrivelser af de fysiske processer, er siden hen g˚aet<br />
hen og blevet en forudsætning for, at videnskaben og vores samfund, som i høj grad er influeret af det<br />
videnskabelige fremskridt, kan fortsætte med at udvikles.<br />
6 Konklusion<br />
<strong>Galileo</strong> <strong>Galilei</strong> var en særpræget mand med et stort intellekt, og det er hans videnskabelige metode, der<br />
bliver grundlæggende i hele hans videnskabelige arbejde. Hans anvendelse af den viser sig b˚ade i hans<br />
arbejde med bevægelseslæren og i hans systematiske observation og fremlæggelse af sine astronomiske<br />
resultater. Metoden bliver desuden grundlaget for videnskabens fremskridt siden hen, og gør det stadig i<br />
vores dagligdag, hvor den er blevet en naturlig forudsætning for, at nye teorier kan godtages og eventuelt<br />
erstatte de gamle.<br />
Hans omstridte kamp mod autoriteter, som fylder det meste af hans liv, fører ham til en kamp<br />
mod tidens mastodont inden for ensrettet tankegang. Og hans noget arrogante m˚ade, at fremføre sine<br />
synspunkter p˚a og gøre nar ad sine modstandere, giver ham s˚a mange magtfulde modstandere, at han<br />
m˚a en tur omkring pavedømmets hellige officium, hvor han til sidst kues og mod sin vilje m˚a afsværge<br />
sin tro p˚a det, som han af alle sine samtidige var den største fortaler for.<br />
Alt i alt viser hans liv sig, at være mindst lige s˚a interessant, som de myter, der siden hen er gjort<br />
om ham og har ophøjet ham til et symbol p˚a den frie tankes undertrykkelse. <strong>Galileo</strong> <strong>Galilei</strong> var en ægte<br />
sandhedssøger, og dermed ogs˚a en ægte filosof.<br />
Litteraturliste<br />
Andersen, Anders Kristian Krogager m. f.: Videnskabens kæmper, Det Historiske Hus og Aschehoug<br />
Dansk Forlag A/S, 1. udgave. 1. oplag, 2004<br />
Ferris, Timothy: Mælkevejens Krønike, Nordisk Forlag A/S, 1991.<br />
Gadman, Peter: Astro-turisme, Pantheon, 1. udg., 1. opl., 2004.<br />
<strong>Galilei</strong>, <strong>Galileo</strong>: Budskab om stjernerne (latin: Siderius Nuncius), Tycho Brahe Planetarium & Omnimaxteater,<br />
København, 1999.<br />
Meadows, Jack: Store videnskabsmænd, Politikens Forlag A/S, 1988.<br />
Stybe, Svend Erik: Idéhistorie, Munksgaard, 4. udg., 9. opl., 1996.<br />
22 Astro-turisme, side 77.<br />
23 Astro-turisme, side 80-81.<br />
<strong>Galileo</strong> <strong>Galilei</strong> *6