Professor Jens Peter Christensens artikel - SEnyt
Professor Jens Peter Christensens artikel - SEnyt
Professor Jens Peter Christensens artikel - SEnyt
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
det var at sejle på Grønland i vintermånederne. Beskyldningerne mod Johannes Kjærbøl førte til, at<br />
der blev nedsat en undersøgelseskommission med tre dommere, der skulle kulegrave sagen.<br />
Kommissionen lagde i sin beretning til grund, at det ville have været uretmæssigt, såfremt Kjærbøl<br />
havde presset kaptajnerne til at bagatellisere farerne ved at sejle. Spørgsmålet om farligheden af<br />
sejladsen måtte således være et rent “kaptajn-fagligt” spørgsmål. Om der – til trods for den fare, der<br />
bestod – alligevel skulle sejles på Grønland i vintermånederne, måtte til gengæld være et<br />
anliggende, som det måtte være op til ministeren at vurdere. Der var i så henseende ikke tale om et<br />
rent fagligt spørgsmål, men om en politisk vurderingssag.<br />
Som et tænkt eksempel på samme problemstilling kunne man nævne spørgsmålet om<br />
amtsrådspolitikeres indflydelse på prioriteringer i sygehusvæsenet. Det er vel givet, at det<br />
tilkommer politikerne, for eksempel i forbindelse med budgetbeslutninger, at prioritere mellem<br />
forskellige sygehuse og forskellige afdelinger mv. Det er formentlig også givet, at det ikke<br />
tilkommer politikerne at beordre en bestemt førstereservelæge til at gennemføre en bestemt<br />
operation på en bestemt måde. Men kan amtsrådet for eksempel mere generelt bestemme, at én<br />
operationsmetode – f.eks. til hofteoperationer – anbefalet af nogle fagfolk skal foretrækkes frem for<br />
andre (og måske dyrere) metoder, anbefalet af andre fagfolk?<br />
I det praktiske liv kompliceres problemstillingen om, hvor de faglige grænser for politikernes<br />
indflydelse går, af at sådanne grænser kan tjene det mere uetiske formål at dække for<br />
embedsapparatets varetagelse af egne interesser på tværs af den demokratisk valgte politiske<br />
ledelse.<br />
Fremtidens embedsmand: Jeronimus eller Politicus?<br />
Et langt stykke ad vejen må den nye Politicus-embedsmandstype hilses velkommen. Det er trods alt<br />
demokratiets ide, at det er politikerne, der som folkestyrets repræsentanter skal styre forvaltningen.<br />
Hvis der skal blive realitet i dette ideal, er det nødvendigt, at embedsmændene bistår politikerne<br />
med at udvikle ideer og tage initiativer. Det kræver politisk gehør hos embedsmændene. Hvis ikke<br />
embedsmændene vil eller kan yde den relevante rådgivning og bistand, vil politikerne som nævnt ty<br />
til andre løsninger. Udviklingen af den nye Politicus-embedsmandstype har således været<br />
betingelsen for, at det danske system med faste ikke-politisk rekrutterede embedsmænd har kunnet<br />
overleve.<br />
Når det danske system fungerer godt, kombinerer det, hvad der er det bedste fra den traditionelle<br />
jeronimusprægede embedsmandsrolle – embedsmanden som vogter af, at reglerne overholdes og<br />
som garant for sagkundskab og kontinuitet – med det bedste fra Politicus' rolle som kreativ<br />
idéudvikler og politisk rådgiver. Systemet har endvidere den styrke, at det falder i rådgivernes lod<br />
efterfølgende at administrere den politik, der er rådgivet om. Det sikrer en vis sandsynlighed for, at<br />
benene holdes i nærheden af jorden.<br />
Når systemet ikke fungerer godt, tager Politicus overhånd, og embedsmændene forledes til at tro, at<br />
alt kan og skal vurderes på politiske præmisser, og at regler og fagkundskab er til for at blive<br />
udmålt i elastiklængder og bøjet efter omstændighederne. Faren ved Politicus er en for stor politisk<br />
følgagtighed og en for ringe faglig modstandskraft. Det kan – som flere sager har vist – være svært<br />
for embedsmæ nd, der er optaget af at imødekomme ministerens formodede ønsker, at lade sagen<br />
falde, blot fordi “kedelige ting” som love og regler står i vejen. Og det kan, som ikke mindst<br />
Tamilsagen viste, være svært for embedsmændene at slå i bordet over for en politisk stærk minister.